Єдиний унікальний номер 130/2778/20
Номер провадження 22-ц/804/187/22
Номер провадження 22-ц/804/187/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Старовецького В.І. в місті Слов`янську Донецької області) у цивільній справі №130/2778/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення ідеальної частки житла,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що працюючи у м. Горлівка Донецької області він отримав однокімнатну квартиру загальною площею 30,95 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 .

На час приватизації вказаної квартири він проживав однією сім`єю зі дружиною ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_4 . Згідно рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Горлівка Донецької області вказана квартира була приватизована на праві спільної сумісної власності. При зверненні до державного реєстратора з проханням внести до державного реєстру, з визначенням частки власності позивача на вказану квартиру, йому було відмовлено, на підставі того, що внести дані відомості до державного реєстру неможливо, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не виділена частка майна у спільній власності. Між співаниками не було укладено ніяких угод відносно власності на квартиру.

З урахуванням уточнень позивач просив визнати за ним право власності на 1/3 частку у спільному майні, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року цивільна справа передана до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 21 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку у спільному сумісному майні - квартири АДРЕСА_3 .

Стягнуто в частковому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у сумі 2270 гривень, тобто по 1135 гривень з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від сплати судового збору на користь держави.

В обґрунтування посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору є незаконним, необґрунтованим, не відповідає вимогам ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Зазначає, що враховуючи Закон України «Про судовий збір», в даному випадку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Судом першої інстанції в частині стягнення судового збору ухвалено рішення всупереч вимогам статті 89 ЦПК України без будь-якої мотивації.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції з Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, з`явився ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення повісток та від них надійшла заява про слухання справи у їх відсутність (а.с.150).

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України у разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину квартири.

Згідно з довідкою МСЕК серії ДОН-07 №089240 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, тому він був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно п. 2 та п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Як визначено в частині 2 статті 176 УПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Статтею 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Положеннями статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем при зверненні до суду ціна позову не зазначалася. Матеріали справи не містять дійсної вартості спірного майна, встановити точну його ціну неможливо у зв`язку із тим,що майно знаходиться на непідконтрольній Україні території. За таких обставин судовий збір слід розрахувати, виходячи із положень пп. 1 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 2102 гривні.

Отже, за подання позову ОСОБА_1 про визнання права власності підлягав сплаті судовий збір у розмірі 840,80 грн (2102 грн х 0,4).

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - особи з інвалідністю I та II груп.

Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору.

Враховуючи наведене вище, під час розгляду справи, суд першої інстанції помилково визначив суму до стягання з відповідачів в дохід держави в розмірі 2270 грн.

Отже, оскаржуване рішення в частині визначення розміру судових витрат підлягає зміні, та стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судового збору в дохід держави в розмірі 840,80 гривень, тобто по 420,40 гривень з кожного.

Також, відповідно до пп. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині оскарження розподілу судових витрат відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду від 21 вересня 2021 року в частині визначення розміру судових витрат змінити.

Зменшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави з « 2270,00 грн, тобто по 1135 гривень з кожного»

на « 840,80 гривень, тобто по 420,40 гривень з кожного».

Поновити дію рішення Слов`янського міськрайонного суду від 21 вересня 2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2022 року.

Судді: