РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Фанда О.А.,

за участю секретаря судових засідань Зюкіної К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа: Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про оскарження заборгованості, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про оскарження заборгованості, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року справу передано до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю.

08 листопада 2021 року справа надійшла в провадження судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Фанда О.А.

Ухвалою суду від 09 листопада 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1999 року № НОМЕР_1 . Позивач має інвалідність з дитиниства другої групи та отримує пенсію в разі втрати годувальників в розмірі 2438 грн., протягом багатьох років отримував субсидію на вищевказану квартиру площею 64,60 кв.м.

З 01 травня 2021 Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради не призначена позивачу субсидія через нібито борг перед КП «Харківські теплові мережі». 13 вересня 2021 року позивач звернувся до відповідача КП «Харківські теплові мережі» з вимогою про надання останніми довідки про нарахування за послуги теплопостачання строк позовної давності якої не минув, всупереч вимозі позивача йому надали довідку про нарахування за послуги з теплопостачання за період з 01 січня 2018 року по 08 вересня 2021 року, в якій зазначена заборгованість у розмірі 17495,76 грн., проте з довідки вбачається, що він позивач протягом трьох років сплачує в повному обсязі нараховану плату за послуги теплопостачання, а така велика заборгованість утворилася багато років тому, яку він не може можливості підтвердити чеками про оплату через термін давності. Отже, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради отримала від відповідача відповідь про загальну заборгованість в розмірі 17495,76 грн., а не в строк позовної давності якої не минув, а саме за період з 01 травня 2018 року по 01 травня 2021 року, що послужило відмовою позивачу в наданні житлової субсидії на оплату комунальних послуг.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив зобов`язати КП «Харківські теплові мережі» провести перерахунок за особовим рахунком № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , нарахування за послуги з теплопостачання з 01.05.2018 до 01.05.2021 строк позовної якої не минув; зобовязати відповідача видати йому довідку нарахування за послуги з теплопостачання за розрахунковим рахунком № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 від 01.05.2018 по 01.05.2021 строк позовної давності якої не минув, а також стягнути з КП «Харківські теплові мережі» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача КП «Харківські теплові мережі» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В поданому відзиві від 12 січня 2022 року, представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що КП «Харківські теплові мережі» здійснює господарську діяльність у сфері надання послуг з теплопостачання споживачам м. Харкова. Нарахування за послуги з централізованого опалення виконані із додержанням вимог чинного законодавства та підстави для проведення перерахунку за опалювальний період з 01.05.2018 року по 01.05.2021 року у КП «Харківські теплові мережі» відсутні. В порушення вимог чинного законодавства позивачем, як споживачем умови щодо своєчасної оплати наданих послуг за встановленими тарифами у строки і умови не виконуються по теперішній час. За наявною у підприємства інформації, відповідно до списків субсидіантів, направлених Управлінням СЗН адміністрації Московського району ХМР, для внесення відповідних даних по особовим рахункам споживачів КП «Харківські теплові мережі», ОСОБА_1 за своєю адресою місця проживання є отримувачем субсидії за період з 01 серпня 2010 року по 31 грудня 2021 року, таким чином відсутній предмет позову. Крім того, КП «Харківські теплові мережі», згідно предмету діяльності не відноситься до органів, що здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, а отже є неналежним відповідачем по справі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, письмових пояснень на позовну заяву не подав.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1999 року № 5А-99-163151.

ОСОБА_1 є споживачем за вищевказаною адресою послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарчої води за особовим рахунком № НОМЕР_2 , що підтверджують рахунки про сплату за комунальні послуги.

Позивач має інвалідність з дитиниства другої групи та отримує пенсію в разі втрати годувальників в розмірі 2438 грн. (пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , довідка до акту огляду МСЕК Серії 10 ААА № 625163).

Згідно повідомлення про призначення субсидії на житлово-комунальні послуги до особової справи № 30793 від 18 квітня 2019 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 згідно рішення комісії призначено житлову субсидію з жовтня 2018 року по квітень 2019 року.

Згідно повідомлення про призначення субсидії на житлово-комунальні послуги до особової справи № 30793 від 13 вересня 2021 року ОСОБА_1 через наявність боргу по оплаті житлово-комунальних послуг житлова субсидія з 01 травня 2021 року не призначена.

Відповідачем при наданні відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 були надані відомості про наявність у позивача заборгованості, зокрема: Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» - довідка про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, особовий рахунок: НОМЕР_2 (а.с. 43).

За змістом ст.ст. 16, 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно із положеннями статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно статті 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог пункту 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05 року №630, споживач зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідач - підприємство виробник/виконавець житлово-комунальних послуг КП «Харківські теплові мережі», на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовані докази на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо наявності у позивача ОСОБА_1 заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Так, ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

За змістом статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 14.1.11 статті 14 Податкового кодексу України визначено термін «безнадійна заборгованість» - це заборгованість за зобов`язаннями щодо яких минув строк позовної давності.

Наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 1999 року за №725/4018, затверджено Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «дебіторська заборгованість» (з наступними змінами і доповненнями), яке визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності.

У пункті 4 вказаного Положення визначено поняття безнадійної дебіторської заборгованості як поточної дебіторської заборгованості, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до пункту 11 Положення виключення безнадійної дебіторської заборгованості з активів здійснюється з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів. У разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість списується з активів на інші операційні витрати. Сума відшкодування раніше списаної безнадійної дебіторської заборгованості включається до складу інших операційних доходів боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 року №242 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.01.2004 року за №106/8705, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої є впевненість про неповернення її боржником або за якою строк позовної давності минув.

Враховуючи зазначене, прострочена дебіторська заборгованість є безнадійною у випадках: коли прострочена дебіторська заборгованість обліковується за суб`єктами господарювання, які ліквідовані без правонаступників та виключені з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ: коли установами вжито всіх заходів по проведенню претензійно-позовної роботи, інших заходів щодо стягнення заборгованості відповідно до чинного законодавства.

Списання сум дебіторської заборгованості здійснюється відповідно до Інструкції про кореспонденцію субрахунків бухгалтерського обліку для відображення основних господарських операцій бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 10 липня 2000 року №61 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2000 року за №497/4718.

Таким чином, виходячи із розуміння Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Податкового кодексу України та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що особовий рахунок, відкритий на ім`я споживача житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 , є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом відповідача.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» Цивільного кодексу України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Матеріалами справи не підтверджено неправомірність нарахувань КП «Харківські теплові мережі» за надані послуги з централізованого постачання споживачу ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для проведення перерахунку нарахувань та видачі довідки за період з 01 травня 2018 року по 01 травня 2021 року.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись Закон України «Про житлово-кмунальні послуги» ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.ст.12,13,81,89,141,264,265,268,274,279 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа: Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про оскарження заборгованості, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», , місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11.

Третя особа Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, , місцезнаходження, м. Харків, пр. Тракторобудівників, 144.

Повний текст рішення складений 14 лютого 2022 року.

Суддя: О. А. Фанда