Номер провадження: 22-ц/813/1682/22
Номер справи місцевого суду: 509/2261/19
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 103263,54 грн., яка складається з 48821,87 грн. - заборгованість за кредитом; 22501,48 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість; 12000,00 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 19940,19 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Також просив стягнути суму судового збору у розмірі 1921 грн. Позов подається в порядку спрощеного судочинства у зв`язку з припиненням відповідачем своєї підприємницької діяльності, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та на підставі правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04.12.2013 року (справа № 6-125цс13).

Позивач посилався на те, що 12.09.2017 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ». Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» https://privatbank.ua/. 13.09.2017 року, на підставі укладеного договору, Позивачем було перераховано на поточний рахунок Відповідача кредитні кошти у розмірі 50000,00 грн., що підтверджується випискою з рахунку.

Заяву обґрунтовано невиконанням боржником умов Договору банківського обслуговування б/н від 12.09.2017 року, який укладено шляхом підписання боржником через систему інтернет-клієнт-банкінгу із використанням електронного цифрового підпису Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання послуг «КУБ», приєднанням боржником до розділу 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, перерахуванням боржнику кредитних коштів у розмірі 50000,00 грн. (а.с. 4-31).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2020 року (головуючий-суддя Бочаров А.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12800,00 грн. (дванадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 299,10 (двісті дев`яносто дев`ять) грн. 10 коп. (а.с.10-113).

05 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. направила до Овідіопольського районного суду Одеської області скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2020 року. Скаржник зазначає у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту пені та штрафів, через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у зазначених вище вимогах, оскільки відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується електронним підписом Відповідача у анкеті-заяві. Відсутність підпису на самих Умовах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Суд першої інстанції відмовивши у задоволенні частини позовних вимог, не застосував ст. 218, 229, 230, 231 ГПК України, ст. 510, 1048 ЦК України чим фактично звільнив відповідача від відповідальності щодо сплати заборгованості за договором. Стосовно застосованої судом першої інстанції позиції Верховного суду апелянт зазначає, що відповідач, як позичальник не заперечував факт ознайомлення з Умовами, отже наведена у оскаржуваному судовому рішенні позиція Верховного Суду застосуванню не підлягає. Крім того скаржник вважає, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, представник апелянта також зазначив, що банком правомірно, у відповідності до ст. 534 ЦК України, було зараховано платежі, що вносились на часткове погашення заборгованості, на погашення процентів та неустойки, з Умовами сплати яких відповідач був належним чином ознайомлений та які не оспорював. На підставі викладеного та посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 23.12.2019 року у справі№572/1196/17 просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині, а також викликати представника позивача у судове засідання (а.с.115-130). Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, Одеський апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач посилається на те, що саме АТ КБ «ПриватБанк» розроблено умови договору, до яких приєднується відповідач. Норми діючого законодавства захищають більш слабку сторону правовідносин у сфері фінансових послуг, якою є споживач фінансових послуг і визначає обов`язки банку щодо роз`яснення і доведення в ясній однозначній формі всі умови договору. Умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і саме на ці умови погодилась відповідач, розуміючи їх обсяг та наслідки. Відповідні докази у справі відсутні, відповідач заперечує проти погодження з нею відсотків за користування кредитом, пені, штрафів, визначених у позові, отримання нею пам`ятки клієнта та погодження з умовами кредитування, про які зазначає позивач, а також заперечує проти подальшого одностороннього підвищення відсоткової ставки за користування, на яку вона також не погоджувалась. Тому суд вирішив частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту та відмовив в задоволенні інших позовних вимог.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2017 фізична особі-підприємець ОСОБА_1 через систему інтелект-клієнт-банкінгу підписала із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєнання до Умов та правил надання послуг «КУБ» («Країна успішного бізнесу») (а.с. 14,15). Сторони домовились про умови договору: вид строковий, строк 12 місяців, проценти за користування кредиту 2% в місяць від початкового розміру кредиту, у випадку порушення строку погашення заборгованості проценти за користування кредитом складають 4% на місяць від суми заборгованості.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 , зареєстрована 02.06.2008 року є припиненою з 29.11.2017 року (а.с. 28-29).

Апеляційний суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов, укладеного між ними господарського договору (постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14?144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема , справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній на час припинення ФОП ОСОБА_1 ) передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598609 ЦК України, статей 202208 ГК України однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, враховуючи суб`єктний склад та зміст правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду в постанові від 09.10.2019 в справі № 127/23144/18.

Одночасно, апеляційний суд зауважує, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин (постанова ВП ВС від 05.06.2018, справа № 338/180/17).

В даній справі позивач звернувся до суду з позовом 06.03.2019, тобто під час дії процесуального закону в новій редакції.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як розгляд справ, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, відносяться до компетенції господарських судів.

За п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. За ч. 2 вказаної статті порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 4 цієї статті у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи вищезазначене, оскільки даний спір, виходячи з суб`єктного складу, відповідно до ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарських судів і, згідно вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд на підставі ст. 377 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2020 рокускасовує та закриває провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2020 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до господарського суду з відповідним позовом.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

14.02.2022 року м. Одеса