Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3779/21
Провадження № 2/711/361/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 лютого 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.,
при секретарі: Гладиш О.Ю., Тарасевич М.Р.
представника позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві володіння та розпорядження власністю шляхом визнання осіб таким, що втратили право на користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_2 , в особі свого представника адвоката Нешенко О.Б., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві володіння та розпорядження власністю шляхом визнання осіб таким, що втратили право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову вказує, що він (позивач) є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Також, зазначає, що у вказаній квартирі на теперішній час, окрім самого позивача, зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 рідний брат позивача, дружина ОСОБА_3 ОСОБА_4 , та їх дочка ОСОБА_5 , однак, фактично, починючи з вересня 2017 року, вони там не проживають, їх особистих речей в квартирі немає та вони взагалі не несуть витрат на оплату житлово-комунальних послуг.
Крім того, позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 в 2014 році набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 та у 2015 році - на квартиру АДРЕСА_3 . Отже, у сім`ї відповідача ОСОБА_3 вже давно є власне житло, однак, вони так і не виписались з належного позивачу помешкання.
Тому, враховуючи, що відповідачі були зареєстровані в належній позивачу квартирі не як члени його сім`ї, там фактично не проживають з вересня 2017 року, що свідчить про відсутність потреби відповідачів саме у цьому житлі, яким вони зовсім не цікавляться та витрат на житлово-комунальні послуги не несуть, мають у власності інше житло, а також беручи до уваги, що факт реєстрації відповідачів у квартирі позивача порушує права останнього, як власника кварири, у праві володіння та розпорядження його житлом, просить суд усунути йому позивачу ОСОБА_2 перешкоди в користуванні та розпорядженні його власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.09.2021 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Нешенко О.Б. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в поному обсязі.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України».
Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явились в судове засідання без повідомлення причин неявки, не подали відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 адвоката Нешенко О.Б., пояснення свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що, відповідно до довідки від 29.04.2021 року за № 19, виданої директором ПП «РЕУ «Райагробуд» Білоніг Н.В. (а.с. 16), у вказаній квартирі, окрім власника позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, останні у вказаному помешканні не проживають та їх особистих речей там немає. Вказане стверджується актом опитування сусідів за адресою: АДРЕСА_5 від 20.04.2021 року, засвідченим директором ПП «РЕУ «Райагробуд» Білоніг Н.В. (а.с. 18), а також показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , даними ними в судовому засіданні, які пояснили, що відповідачі у 2017 році з квартири позивача виїхали, завбравши всі свої речі, і більше не повертались.
Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_8 у 2014 році набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 26.09.2014 року та на квартиру АДРЕСА_3 підставі свідоцтва про право власності від 12.01.2015 року, що також стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 251315840 від 06.04.2021 року (а.с. 23-27).
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, встановлено, що, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першим протоколом та протоколами № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Європейський суд з прав людини у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК Української РСР передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Частиною першою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 і у належній йому квартирі зареєстрував свого брата - ОСОБА_3 , дружину брата - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дочку брата, а також надав останнім право користуватись вказаним помешканням.
У постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України сформував правовий висновок про те, що правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відтак, враховуючи відповідні правові позиції Верховоного Суду, у спірних правовідносинах, права позивача ОСОБА_2 , як власника спірної квартири, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та з урахуванням дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом прав відповідачів, які не являються членами сім`ї позивача та належній позивачу квартирі не проживають з 2017 року і їх особистих речей там немає, враховуючи відсутність обставини, які б перешкоджали відповідачам у проживанні у вказаному помешканні, а також, беручи до уваги наявність у відповідача ОСОБА_3 у власності іншого житла, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та усунення ОСОБА_2 перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 15, 16, 319, 379, 383, 389, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 116, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві володіння та розпорядження квартирою шляхом визнання осіб таким, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Усунути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_6 ) перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 11.02.2021 року.

Головуючий: В.М. Скляренко