У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., розглянувши скаргу ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Миговича М.М., стягувач ОСОБА_2 , подану в порядку ст. 448 ЦПК України на бездіяльність посадових осіб відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ),

встановив:

Адвокат Косаковський В.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищевказаною скаргою, яку уточнив 25.01.2022, та просить визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо не зняття обмежень, покладений в межах виконавчого провадження №46016292; зобов`язати посадових осіб відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) вчинити дії щодо зняття обмежень, накладених в межах виконавчого провадження №46016292, постановами від 01.03.2018, 21.03.2019 та 05.03.2020, а також постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.02.2015 й постановою про арешт коштів на рахунках боржника згідно з постанови від 21.04.2020.

Обґрунтовуючи заявлене, представник заявника посилається на те, що рішенням суду від 19.03.2012 стягнуто з заявника на користь стягувача аліменти на утримання їх спільної дитини, починаючи з 22.02.2012, на виконання означеного видано виконавчий лист, який пред`явлено стягувачем до виконання. Однак 25.10.2015 стягувач померла, з дня смерті останньої дитина проживає із заявником як батьком, перебуває на його утриманні. Зазначає, що заявнику не було відомо, що він є боржником зі сплати аліментів по виконавчому провадженні, а виконавчій службі не було відомо про смерть стягувача і того факту, що дитина перебуває на утриманні боржника, тому виконання рішення суду по стягненню аліментів продовжувалося. Зазначає, що 12.06.2020 за постановою державного виконавця виконавче провадження було закрито у зв`язку зі смертю стягувача, зазначено, що обмеження були скасовані, однак фактично ні. Так, листом від 13.12.2021 державний виконавець проінформував, що вищевказані обмеження припиняються лише після повного погашення заборгованості. Окрім цього, державним виконавцем 04.01.2022 постановлено постанову, якою внесено правки у постанову про закінчення виконавчого провадження, а саме з такої виключено пункти щодо зняття арештів та обмежень, яким погіршено становище заявника. Також представник заявника стверджує, що спадщина після смерті стягувача не відкривалася, заявник є єдиним опікуном дитини, а відтак замінити стягувача правонаступником неможливо.

25.01.2022 представник відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) за дорученням Кушнір А.І. подала до суду відзив, в якому повідомила про правомірність винесених державним виконавцем постанов про тимчасові заборони та арешти, оскільки за інформацією наявною у ДВС станом на дату постановлення означених обтяжень, заборгованість заявника як боржника по сплаті аліментів становила суму у 42365, 52 грн. Зазначає, що 12.06.2020 за постановою державного виконавця виконавче провадження було закрито у зв`язку зі смертю боржника, знято вищевказані обтяження, однак останнє є помилкою, що було виправлено постановою від 04.01.2022 смерть боржника замінено на смерть стягувача, а пункти постанови, якими припинено дію тимчасових заборон та арештів, виключено. Так, представник зазначає, що у державного виконавця при закінченні виконавчого провадження були відсутні підстави для скасування обтяжень, так як станом на дату постановлення такої у боржника була наявна заборгованість по сплаті аліментів у 69318, 64 грн., тож у зв`язку з непогашенням такої питання по виконавчому збору залишається не вирішеним.

Сторона заявника просила здійснювати розгляд скарги за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали. Представник органу, дії якого оскаржуються, у відзиві просила розглянути скаргу за її відсутності, відмовити у задоволенні такої.

Суд, ознайомившись зі скаргою та доданими до неї матеріалами, приймаючи до уваги позицію сторін, зокрема викладену у відзиві представника органу, дії якого оскаржуються, дійшов наступного висновку.

19.03.2012 заочним рішенням суду у справі №712/3639/2012 стягнуто з ОСОБА_1 (прим. заявника) на користь ОСОБА_2 (прим. стягувача) аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно, починаючи з 22.02.2012 до досягнення дитиною повноліття.

16.10.2013 заочним рішенням суду у справі №308/10280/13-ц шлюб між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

З відзиву вбачається, що 13.01.2015 державним виконавцем постановлено постанову, якою відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду щодо аліментів.

Постановою від 09.02.2015 державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, керуючись ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження».

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно боржника накладено арешт (номер запису обтяження 8721243).

Постановами від 01.03.2018 державним виконавцем тимчасово обмежено боржника у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, керуючись ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», так як у боржника за період від 13.01.2015 по 01.03.2018 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у 42365, 52 грн.

21.03.2019 державним виконавцем тимчасово обмежено боржника у праві виїзду за межі України з аналогічних підстав.

05.03.2020 державним виконавцем тимчасово обмежено боржника у праві керування транспортними засобами.

28.05.2020 боржник адресував до Ужгородського МВ ДВС заяву, якою повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 стягувач ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно.

12.06.2020 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 виконавче провадження закінчено на підставі п. 3 ст. 49, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», знято арешт з майна боржника, накладений постановою від 09.02.2015, знято арешт з коштів на рахунках боржника, накладений постановою від 21.04.2020, припинено обмеження прав боржника, накладений постановами від 01.03.2018, 21.03.2019 та 05.03.2020.

Листом від 13.12.2021 державний виконавець проінформувала адвоката заявника про те, що тимчасові обмеження припиняються у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, а також про інформовано, що питання виконавчого збору залишається не вирішеним, так як такий нараховується з дня погашення такої заборгованості.

04.01.2022 держаним виконавцем постановлено постанову, керуючись ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», якою внесено виправлення у постанову про закінчення виконавчого провадження, серед іншого внесено виправлення у резолютивну частину постанови та виключено пункти, якими скасовано арешти та припинено заборони, накладені на боржника. Означені виправлення мотивовано тим, що заборгованість зі сплати аліментів та виконавчий збір не сплачено.

Частиною 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час закінчення виконавчого провадження; далі - Закону) визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право серед іншого) накладати арешт на майно боржника, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника.

Частино 1 ст. 56 Закону регламентовано, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

При цьому ст. 71 Закону визначено особливості виконання рішення суду по стягненню аліментів. Так, ч. 1 означеної статті закріплено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з п. 3 ч. ч. 1-3 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час закінчення виконавчого провадження), виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені у ст. 40 Закону, а саме у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому в наказі МЮ від 02.04.2012 №512/5 (в редакції від 12.06.2020), якою затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, регламентовано, що тимчасові заходи, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1, 2, 5, 7, 9, 10, 12, 14 частини першої статті 39 Закону (абзац 3 пункту 6 розділу XVI). Та разом з цим пунктом 4 розділу визначено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону.

З аналізу означених положень закону та підзаконних актів вбачається, що обов`язковим наслідком закінчення виконавчого провадження (з підстав, зазначених у вищевказаних пунктах) є зняття арешту, накладеного на майно та кошти боржника, а також інших заходів, зокрема й тимчасових заходів, регламентованих п. 1-4 ч. 9 ст. 71 Закону. При цьому обов`язковою умовою для означених дій, окрім як припинення тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, є сплата виконавчого збору.

Частиною 3 ст. 40 Закону регламентовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Аналогічне положення закону відображено й у пункті 8 розділу ІІІ Інструкції, якою регламентовано обов`язок держаного виконавця нарахувати виконавчий збір суми заборгованості зі сплати аліментів у разі перевищення суми відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання й нарахування такого щомісячно у разі подальшого прострочення боржником щомісячного аліментного платежу.

Більш того Інструкцією передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Аналізуючи вказане положення Інструкції, суд приходить до висновку, що питання стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону (у разі смерті боржника чи стягувача), зокрема в частині дій державного виконавця, не регламентовано. Та разом з тим як Закон, так Інструкція визначають, що державний виконавець був зобов`язаний нараховувати виконавчий збір за виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів по платежам більш ніж за дванадцять місяців.

З розрахунку заборгованості по аліментах №19-14/18 від 01.03.2018 вбачається, що така станом на 01.03.2018 становить 42365, 52 грн. При цьому за розрахунком від 01.11.2021 така станом на 12.06.2020 становить 69318, 64 грн. В рахунок погашення заборгованості грошові кошти боржником не вносилися.

Однак з наявних матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем виконавчий збір за виконавчим документом про стягнення аліментів на утримання дитини з боржника на користь стягувача не нараховувався ані в процесі виконання такого, ані пізніше (не пізніше наступного дня) після постановлення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника. Більш того, відомостей про те, що державним виконавцем на даний час винесено постанову про стягнення виконавчого збору та відкрито виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору у суду немає.

При цьому суд звертає увагу на те, що в розглядуваному випадку виконавче провадження було відкрите задля примусового стягнення із заявника як боржника на користь стягувача аліментів на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 1 ст. 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому за ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Так, при ухваленні судом рішення від 19.03.2012, судом прийнято до уваги доводи останньої про те, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, та стягнуто з заявника на користь стягувача аліменти на утримання їх спільної дитини.

Однак в силу смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 стягувача, яка є матір`ю дитини, останній проживає з батьком, перебуває на його самостійному матеріальному забезпеченні, що підтверджується зокрема актом обстеження умов проживання дитини ССУ, за яким встановлено що ОСОБА_3 після смерті матері проживає з батьком ОСОБА_1 , знаходиться на його утриманні та забезпеченні всім необхідним для навчання та розвитку, а також довідкою з закладу дошкільної освіти Казка», за яким дитини навчалася у вказаному закладі з 05.08.2014 по 31.08.2018 й тато (прим. заявник) приводив та забирав дитину, був головою батьківського комітету тощо, довідкою з Чопського ЗЗСО №1, за яким з 01.09.2018 й дотепер навчається у даному закладі, батько (прим. заявник) здійснює виховання сина, приймає активну участь у його житті тощо.

Відтак, враховуючи, що виконавче провадження наразі закрито у зв`язку зі смертю стягувача, приймаючи до уваги те, що у суду відсутня інформація про те, чи було нараховано боржнику виконавчий збір, з огляду на те, що наразі дитина, на утримання якої стягувалися аліменти, проживає з батьком (боржником у даному виконавчому провадженню) в силу смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері дитини (стягувача за даним виконавчим провадженням), а відтак тягар матеріального забезпечення дитини в повному обсязі лежить на заявнику, сторона стягувача правонаступником не замінена, виходячи з того, що аліменти це щомісячні виплати на утримання дитини від того з батьків хто проживає окремо (від дитини), а як зазначено вище дитина наразі проживає з батьком, суд приходить до висновку, що наявні на заявнику обтяження, як то арешт його майна й коштів та заборона виїзду за кордон, керування транспортним засобом, наразі не виконує мету таких заходів стимулювання боржника до сплати аліментів, а навпаки створює надмірні обтяження для заявника, зокрема в частині виконання батьківського обов`язку. Так, до прикладу, обмеження батька у виїзді за кордон зумовлює аналогічні обмеження й для дитини.

Виходячи із положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тож, з огляду на вказане, суд приходить до висновку, що наявні на заявнику обтяження підлягають припиненню: арешт на майно (кошти боржника) повинен бути знятий, а тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України, керування транспортними засобами тощо - скасовані.

За змістом ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Окрім цього, суд зауважує, що відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто у разі, якщо начальник відділу не погоджується із рішенням, прийнятим державним виконавцем, зокрема постановою про закінчення виконавчого провадження від 12.06.2020 в частині припинення обтяжень, накладених на боржника, він має право скасувати означений документ в цій частині.

При цьому внесення виправлень, передбачене абзацом 3 ч. 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», й спрямоване на виправлення граматичних чи арифметичнтх помилок допущених у процесуальному документі. В даному випадку доцільним було постановлення державним виконавцем постанови від 04.01.2022, якою внесено виправлення у постанову від 12.06.2020, лише в частині заміни словосполучення «смерті боржника» на «смерті стягувача».

Також суд вважає за необхідне проінформувати заявника, що ч. 2 ст. 197 СК України регламентовано право платника аліментів звернутися до суду із позовом про повне або часткове звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 260, 353, 354, 449 ЦПК України, ст. ст. 1, 18, 27, 39, 40, 71, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом МЮ від 02.04.2012 №512/5, суд

постановив:

Зобов`язати посадових осіб відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) скасувати постанови державного виконавця, прийняті у виконавчому провадженні №46016292, а саме:

від 01.03.2018 та від 21.03.2019 про встановлення тимчасово обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

від 01.03.2018 та від 05.03.2020 про встановлення тимчасово обмеження боржника у праві керування транспортними засобами,

від 01.03.2018 про встановлення тимчасово обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю,

від 01.03.2018 про встановлення тимчасово обмеження боржника у праві полювання,

від 09.02.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов