Справа № 199/8575/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

10.02.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Мажарі К.Р.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись позивачі із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послались на те, що їм на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 , за адресою якої залишається зареєстрованим місце проживання відповідача, яка є колишньою невісткою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та колишньою дружиною позивача ОСОБА_3 , з вересня 2020 року не проживає у вказаній квартирі, своїх речей в цій квартирі не має, участі в обслуговуванні та утримуванні квартири, сплаті комунальних послуг не приймає, мешкаючи за іншою адресою. За таких обставин, вказуючи на неможливість вирішення спору в позасудовому порядку, позивачі просили суд визнати відповідача такою, яка втратила право користування вищевказаним житлом.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.

Інші позивачі в судове засіданні не з`явились, натомість надали до суду письмові заяви, в яких просили здійснити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимог підтримали, заперечень проти розгляду справи в заочному порядку не висловили.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, правом на подання відзиву не скористалась, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

За таких обставин суд, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, вважає за можливе провести судове засідання за неведеної явки учасників справи та здійснити розгляд даної цивільної справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши позивача ОСОБА_1 та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивачам на підставі свідоцтво про право власності на житло на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується вказаного свідоцтва про право власності на житло, копіями паспортів позивачів.

Також судом встановлено, що за адресою вищевказаної квартири окрім позивачів, а також спільних дітей позивача ОСОБА_3 та відповідача з 17 липня 2007 року зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, довідкою, отриманою на запит суду, копіями свідоцтв про народження.

Разом з тим, згідно актів від 18 жовтня 2021 року про не проживання особи в приватизованій квартирі, про не проживання особи за місцем реєстрації, складених і підписаних сусідами позивачів, які мешкають у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , а також затверджених директором ОСББ «Кожем`яки, 9», відповідач з вересня 2020 року дійсно не мешкає за адресою своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , її теперішнє місце проживання невідоме.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року по справі №199/5116/21 (провадження №2/199/2790/21), яке набрало законної сили 28 жовтня 2021 року, розірвано шлюб, укладений між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем 22 травня 2007 року. Дані обставини підтверджуються копією зазначеного рішення суду, копією свідоцтва про шлюб.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, СК України, ЖК УРСР, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

За змістом ст.ст.355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормою ст.9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічні положення містить ст.383 ЦК України.

За змістом ст.ст.391, 401, 402 ЦК України різновидом речового права на чуже майно є право користування (сервітут). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене і щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Нормою ст.156 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.64 ЖК УРСР передбачено до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом ст.ст.104, 105, 110, 114 СК України шлюб припиняється в тому числі внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Положеннями ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Нормою ст.406 ЦК України передбачено, що сервітут припиняється в тому числі у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи підтверджено належність позивачам на праві спільної власності квартири АДРЕСА_1 , за адресою якої з вересня 2020 року зареєстроване місце проживання відповідача. При цьому, на момент такої реєстрації відповідач внаслідок реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_3 набула статусу члена сім`ї позивачів, а відтак згідно закону набула і право користування житловим приміщенням зазначеної квартири позивачів для власного проживання, тобто набула речове право на чуже майно - право користування (житловий сервітут). Разом з тим, 28 жовтня 2021 року набрало законної сили рішення суду, яким розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем, що вказує на втрату із вказаної дати відповідачем статусу члена сім`ї позивачів, а відтак і на припинення підстави для встановлення згаданого житлового сервітуту. Останнє свідчить про обґрунтованість і доведеність заявлених позовних вимог, а отже і можливість їх задоволення.

Крім того, судом встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_3 , тобто більше року підряд фактично не проживає за адресою своєї реєстрації у вказаній квартирі позивачів, що також є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог згідно ст.ст.405, 406 ЦК України. При цьому задоволення позовних вимог, з огляду на фактичне невикористання відповідачем протягом такого тривалого часу належної позивачам квартири для власного проживання та відсутності доказів створення позивачами перешкод відповідачу у користування цим житлом, не зумовить порушення прав відповідача на житло, гарантоване ст.47 Конституції України, п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведені вище правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року по справі №447/455/17.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів понесені останніми при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 908 гривень, тобто по 302,67 гривень на кожного із співпозивачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41, 47, 124 Конституції України, ст.ст.11, 15, 16, 179, 181, 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 383, 391, 392, 401, 402, 405, 406 ЦК України, ст.ст.104, 105, 110, 114 СК України, ст.ст.9, 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

У порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в загальному розмірі 908 гривень, тобто по 302,67 гривень на користь кожного із співпозивачів.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення суду складено 14 лютого 2022 року.

Суддя А.М. Авраменко