Справа № 175/4396/20
Провадження № 2/175/1270/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі судового засідання Кучеренка О.Ю.

за участю:

представника позивача адвоката Сергієнко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , Благодійного фонду «Екологія Геос» до Держави Україна, в особі Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Держави Україна, в особі Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, який в ході судового розгляду було уточнено.

Представник позивача Сергієнко Т.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просила суд їх задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що в основу свого позову та позовних вимог ОСОБА_1 поклав обґрунтування, що Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України безпідставно відмовляється запроваджувати у виробництво технологію ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », економічна цінність якої перевищує вартість існуючих видів палива, які вже згоріли в енергетичних агрегатах та ще можливо спалити на Землі, плюс запобігання забруднення навколишнього природного середовища від викидів шкідливих речовин і парникових газів при виробництві енергії та видобуванні, переробці, зберіганні транспортуванні та розподіленні традиційних видів палива, а також запобігання можливості загибелі людей в процесі видобування, переробки, зберігання, транспортування, розподілення, виробництва енергії та аварії транспортних засобів, так як видобування та використання відновлювального вторинного палива та окислювача - « ІНФОРМАЦІЯ_2 ©» здійснюється безпосередньо в енергетичній установці.

На думку позивача, своїми діями відповідачі порушили його права встановлені ст. 8 закону України «Про енергозбереження», ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 10 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 11 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Окрім цього позивач стверджує, що відповідачі не вчиняють дії спрямовані на розвиток економіки України, шляхом запровадження у виробництво технології ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме: не виконується Постанова Кабінету Міністрів України від 07 вересня 2011 року №942 «Про затвердження переліку пріоритетних тематичних напрямів наукових досліджень і науково-технічних розробок на період до 2015 року, п. 18, 78 «Переліку видів діяльності, що належать до природоохоронних заходів» затверджених Постанова Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року №1147 «Про затвердження переліку видів діяльності, що належать до природоохоронних заходів», Закону України «Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2020 року», Закон України «Про охорону атмосферного повітря», Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища», бюджетної програми «Здійснення заходів щодо реалізації пріоритетів розвитку сфери охорони навколишнього природного середовища» КПКВ 2401500 на 2019 рік, Постанова Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №366 «Про внесення змін до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо реалізації пріоритетів розвитку сфери охорони навколишнього природного середовища». А протиправні дії відповідачів нанесли йому, ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду, яка згідно ст. 56 Конституції України відшкодовується за рахунок держави.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З наведеного вище випливає, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту ніж той який особа обрала при зверненні до суду.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Зокрема ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже звертаючись до суду позивач на свій розсуд було обрано спосіб захисту свого права, який полягає у передбаченому ч.2 ст.16 ЦК України способу захисту.

Суд вважає, що спосіб захисту права, що обрав позивач передбачений вищенаведеними нормами закону є таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач не виконав обов`язок по доведенню обставин, на які посилаються як на підставу своїх вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 22, 23, 1167, 1173 ЦК України, ст. 56 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 130, 137, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , Благодійного фонду «Екологія Геос» до Держави Україна, в особі Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко