Ухвала

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 308/5371/20

провадження № 61-1731ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Карпатський равлик» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Карпатський равлик» (далі - ФГ «Карпатський равлик») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що працював на посаді охоронця у ФГ «Карпатський равлик» з 05 жовтня 2018 року. 16 вересня 2019 року його звільнено із займаної посади, однак, у день звільнення, незважаючи на те, що він вимагав провести з ним розрахунок та надати трудову книжку, така видана не була, без будь яких пояснень. У подальшому він неодноразово звертався до адміністрації підприємства, однак, йому відмовлено у видачі трудової книжки та проігноровано його звернення.

Зазначав, що за результатами його зверненням у січні 2020 року до Управління державної праці у Закарпатській області та до Державної служби з питань праці у м. Київ проведено перевірку у ФГ «Карпатський равлик» та доведено факт невидачі трудової книжки і складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності керівника господарства.

Ураховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 82 053,50 грн та 15 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а разом 97 053,50 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ФГ «Карпатський равлик» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу через відмову у видачі трудової книжки у розмірі 34 640,00 грн та 2 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 допущено порушення вимог частини першої статті 47 КЗпП України в частині, що стосується видачі трудової книжки, а відтак, вимога позивача про стягнення з ФГ «Карпатський равлик» на його користь середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки є обґрунтованою. Оскільки позивач протягом тривалого часу з причин, які не залежали від його волі, відстоював своє на видачу трудової книжки, місцевий суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ФГ «Карпатський равлик» задоволено.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (далі - ТОВ «Нова Пошта») з 27 серпня 2019 року на підставі наказу № 161-К від 23 серпня 2019 року, тобто за 20 днів до звільнення з СФ «Карпатський равлик». Оскільки, позивачем при влаштуванні на роботу до відповідача не була надана трудова книжка, яка знаходилася у нього і така ним була подана тільки при прийнятті на роботі до ТОВ «Нова Пошта» 27 серпня 2019 року, тобто за 20 днів до звільнення із ФГ «Карпатський равлик» і права позивача у даному випадку не є порушеними, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю заявлених вимог. Крім того, апеляційним судом зазначено, що позивачем пропущений строк, передбачений частиною першою статті 233 КЗпП України, для звернення до суду за вирішенням трудового спору.

31 січня 2022 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, в якій представниця заявника, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 97 053,50 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Карпатський равлик» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний