Справа № 347/1037/21
Провадження № 2/347/40/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді - Гордія В.І.,

з секретарем - Корбутяк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що 12.09.2018 року ОСОБА_2 позичила у нього грошові кошти у розмірі 200 000 гривень. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачкою власноруч була написана боргова розписка, відповідно до умов якої, вищевказані кошти вона зобов?язалась повернути до одного року часу, а саме до 12.09.2019 року. Борговою розпискою також передбачено, що в разі невиконання нею взятих на себе зобов`язань, остання зобов`язується передати у власність йому будинок, розташований в АДРЕСА_1 . Проте, грошові кошти в домовлені строки не повернуто. На його неодноразові прохання повернути кошти, отримував відмову обумовлену тим, що в неї склалися певні обставини і вона не має змоги повернути заборгованість. Окрім того, при кожній вимозі відповідачка стверджує, що готова передати йому у власність в рахунок повернення позичених коштів, будинок зазначений у борговій розписці, однак після цього починає ухилятися від зустрічі з ним. Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 5/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , на підставі рішення суду від 11.01.2018 року, ухваленого Косівським районним судом Івано-Франківської області у справі №347/1862/17. У зв?язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов?язань з повернення грошових коштів, просить визнати за ним право власності на 5/8 житлового будинку зазначеного в борговій розписці.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав та просить задоволити в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно загальних положень про правочини закріплених у Главі 16 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), і мають вчинятися у формі, встановленій законом (ст.202 ЦК України). Зокрема, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі і сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст.205 ЦК України).

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (ст.208 ЦК України).

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ст.209 ЦК України).

В своїй постанові від 28.11.2018 року по справі № 462/2589/14-ц (провадження № 61-39338св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вимогами ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 12.09.2018 року власноруч написала позивачу ОСОБА_1 розписку, в якій зазначила, що вона позичила у останнього грошові кошти у розмірі 200 000 грн. терміном на один рік, до 12.09.2019 року. Також, у розписці вказала, що у разі відсутності коштів для повернення позики зобов?язується передати у власність будинок за адресою АДРЕСА_1 . Кошти отримала, претензій до ОСОБА_1 не має (а.с.7).

В судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідачка позичені у нього кошти у вказаний у розписці строк не повернула, від спілкування з ним ухиляється і будь-які зустрічі уникає, що вказує на небажання виконати належним чином взяті на себе зобов?язання по поверненню коштів.

Бажаючи захистити свої законні права та повернути позичені кошти, позивач ОСОБА_1 обрав спосіб захисту свого права у вигляді визнання за ним права власності на належне відповідачці нерухоме майно вказане нею у борговій розписці, а саме, визнання за ним права власності на 5/8 частин житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 , які належать відповідачці на праві приватної власності, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого 17.02.2018 року (а.с.8).

Написана відповідачкою боргова розписка має ознаки змішаного правочину, а саме, договору позики (кредиту) та договору застави. Однак, якщо для дійсності укладення договору позики достатньо укласти його в письмовій формі із зазначенням основних його умов (сума позики, строк повернення, тощо), то договір застави у відповідності до вимог ст.577 ЦК України, підлягає нотаріальному посвідченню, якщо предметом застави є нерухоме майно.

В своїй позовній заяві як на підставу подання позову, позивач посилається на статті 576, 589 та 590 Цивільного Кодексу України.

Так, статтею 576 ЦК України передбачено об?єкти та матеріальні цінності, що можуть бути предметом застави, зокрема, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Також, у разі невиконання зобов?язання забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч.1 ст.589 ЦК України), і звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.590 ЦК України). Проте, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом (ч.1 ст.585 ЦК України).

Таким чином, хоч внаслідок невиконання відповідачкою взятих на себе зобов?язань по поверненню суми позики законні права позивача і були порушені, однак спосіб захисту своїх прав обраний ним не вірно, оскільки у разі забезпечення позики заставою нерухомого майна, такий договір потребує нотаріального посвідчення.

А згідно ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (ст.236 ЦК України).

Водночас, підстави набуття права власності передбачено статтями глави 24 ЦК України (статті 328-345), а засади захисту права власності - главою 29 ЦК України (статті 386-394).

Так, відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Отже, суд не має підстав для визнання за позивачем права власності на вказаний у розписці житловий будинок в частині, що належить на праві власності відповідачці, оскільки договірні зобов?язання між сторонами щодо цього не посвідчені нотаріально, а визнання права власності на нерухоме майно у рахунок погашення позики, законом не передбачено.

Дана позиція суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду висловленим у постанові від 27.03.2019 року у справі №759/11654/13-ц (провадження № 61-16590св18). А саме: «Оскільки боргова розписка у частині забезпечення виконання зобов`язань укладена в простій письмовій формі і нотаріально не посвідчена, як того вимагають вказані норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір у частині забезпечення виконання зобов`язань позикодавця щодо передачі права власності на нежитлову будівлю, квартиру у випадку невиконання зобов`язань за договором позики, є нікчемним і не створює правових наслідків для сторін. Боргова розписка від 03 квітня 2013 року, в якій особа у рахунок погашення боргу за договором позики зобов`язалася передати вказане нерухоме майно, не є правочином, який надає законні підстави для визнання за позивачем права власності на зазначене нерухоме майно в судовому порядку».

Таким чином, вищенаведені мотиви вказують на відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на вказане у позові нерухоме майно, що тягне за собою відмову у позові.

На підставі ст.ст. 11, 202, 207, 576, 589-590, 1047, 1049 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. ГОРДІЙ