Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

Головуючого судді Галущенко Ю.А.

секретаря судового засідання Олексієнко С.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача Єфименко С.О.

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Семенченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, в якому зазначає, що з січня 2003 року, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружнє життя у сторін не склалось і у 2004 році шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дочка лишилась жити з позивачем і перебувати на її утриманні. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, участі у вихованні не приймає. Позивач прикладає усі зусилля для забезпечення потреб доньки, але не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дитини. Відповідач працездатна особа, може надавати матеріальну допомогу, але не вважає за потрібне утримувати свою дочку, має заборгованість по сплаті аліментів на дитину.

Відповідач у 2005 році уклав новий шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_5 і на теперішній час ОСОБА_3 проживає з новою сім`єю, займається вихованням другої дитини.

Посилаючись на ці обставини, позивач, з підстав передбачених ст. 150, 164 СК України, просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 р., вищезазначену справу передано до розгляду судді Галущенко Ю.А.

Ухвалою суду від 13.01.2021 р. відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

25.01.2021 року до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 , за змістом яких останній не визнає позов та вважає його таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач зазначає, що на утримання ОСОБА_4 сплачував аліменти, із зарплатні, надавав грошову допомогу донці. На даний час перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , з якою має спільну дитину, але мешкають вони окремо, сплачує наразі аліменти за рішенням суду донці від другого шлюбу. Духовним вихованням двох доньок не в змозі займатись тому, що весь час на роботі та доглядає хвору матір. Вказує, що має проблеми зі здоров`ям та тяжке матеріальне становище. Заперечує проти того, що ОСОБА_4 повністю перебуває на утриманні позивачки, оскільки сплачував аліменти та здійснював поштові перекази грошових коштів.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні були заслухані вступне слово позивача та його представника адвоката Єфіменко С.О., за змістом яких вони підтримали заявлені вимоги у повному обсязі, підтвердили обставини викладені у позовній заяві.

Позивач зазначила, що з народження дитини батько проживав окремо, матеріально не утримував дитину, ніякої участі у її житті не приймав та не спілкувався з нею. Привітав доньку зі святом на день народження тільки один раз, за проханням позивача. Обов`язок по сплаті аліментів покладено на відповідача з 2004 року за рішенням суду. Наразі, останній має заборгованість по сплаті аліментів, більше ніякої допомоги ОСОБА_3 дитині не надає. Відповідач не виявляв бажання щодо спілкування з донькою, а дочка ініціативи щодо спілкування з батьком не проявляла. Вважає, що факт свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків є доведеним, а задоволення позову відповідатиме інтересам дитини, для того щоб запобігти зловживань з боку батька в майбутньому.

Відповідач у вступному слові просив відмовити у позові у повному обсязі.

Пояснив, що завжди хотів бачити дитину, але позивач чинила йому перешкоди. До органів опіки не звертався, проте бажає приймати участь у житті доньки, сплачує аліменти, наразі виплачує заборгованість. Під час навчання доньки до школи не навідувався, з вчителями не спілкувався. Про стан здоров`я дитини йому стало відомо з 2019 року. Вперше доньку побачив, коли їй було 15 років. Вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні, має намір та бажання налагодити відносини з дочкою.

Представник третьої особи за довіреністю ОСОБА_7 пояснила, що мати не зверталась до органу опіки з будь-якими заявами щодо проведення роз`яснювальної роботи з батьком дитини, щодо виховання та утримання доньки. З боку батька також до органу опіки не надходили з моменту народження дитини заяви щодо усунення перешкод та встановлення способу спілкування з дитиною.

Щодо висновку про доцільність або не доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 представник органу опіки та піклування повідомила, що комісія з питань захисту прав дитини не в змозі надати висновок, у зв`язку з тим, що дитина досягла повноліття, просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до приписів ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Як встановлено ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (№2402-ііі від 26.04.2001 р.) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.12.2003 р.

Шлюб між сторонами розірвано відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 15.12.2005 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції України.

За змістом характеристики, наданої учбовим закладом Запорізький навчально - виховний комплекс № 19 від 22.09.2011 року № 163, за період навчання в школі з вересня 2010 року навчанням та вихованням дитини займалась мати ОСОБА_1 , яка контролювала навчання, слідкувала за дисципліною дитини, приділяла достатньо уваги вихованню доньки та цікавилась її досягненнями. Регулярно відвідувала батьківські збори. Батько не приймав участь у вихованні ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки Запорізького ліцею № 34 від 18.12.2019 р. № 788, ОСОБА_1 постійно відвідує батьківські збори, приділяє належну увагу вихованню доньки. Батько учениці батьківські збори та шкільні заходи не відвідував, навчанням дитини не цікавився, з класним керівником не спілкувався.

ОСОБА_4 перебуває на обліку у кардіолога, що підтверджується довідкою КНП «Міська дитяча лікарня №1» ЗМР.

Як вбачається з листа РА ЗМР по Шевченківському району м. Запоріжжя від 31.01.2022 року за вих.№ 22.04/01-34-111, в період розгляду справи відповідач ОСОБА_3 неодноразово звертався до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради на консультації з питання позбавлення його батьківських прав, повідомляв, що категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, має бажання спілкуватись з донькою, надав письмові пояснення, характеристику з місця роботи. Комісією з питань захисту прав дитини при районній адміністрації ЗМР по Шевченківському району 27.01.2022 року розглянуто матеріали справи, враховуючи досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, прийнято рішення про не можливість підготовки та надання висновку про доцільність або не доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , у зв`язку з досягненням ОСОБА_4 віку 18 років.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 від 30.09.2021 року, складеного спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради умови проживання задовільні. ОСОБА_1 створено необхідні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку дитини. З вересня 2021 року ОСОБА_4 навчається в Дніпропетровському національному університеті та мешкає у гуртожитку.

Судом досліджено виробничу характеристику ОСОБА_3 , який працює майстром ділянки обробки лопаток турбін механічного цеху ПАТ «Мотор Січ», проявив себе як добросовісний, дисциплінований працівник. Відповідально відноситься до виконання виробничих задач.

Позивач на підтвердження заборгованості відповідача по сплаті аліментів надала розрахунок, в якому станом на 30.11.2019 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментам становить 110 491,25 грн.

Водночас, відповідачем на спростування посилання позивача, щодо не сплати аліментів на утримання дитини, надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який складений 27.05.2021 р. старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Федоровою Я.М., з якого вбачається, що згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 29.09.2020 року, розмір заборгованості станом на 31.08.2020 становив 76 904,63 грн., а станом на 30.04.2021 року заборгованість становить 56 707,01 грн. Відповідно до наданого розрахунку за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року відповідачем, окрім, заборгованості по сплаті аліментів, одночасно сплачуються аліменти на дитину, у сумі, яка підлягає сплаті у поточному місяці.

Несплата аліментів батьком не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини і підставою для позбавлення батьківських прав на підставі ст. 164 СК України (ВССУ від 01 листопада 2017 р. у справі № 299/3019/16-ц).

Відтак, суд, приходить до висновку про те, що батько бажає приймати участь у матеріальному забезпеченні доньки, сплачує аліменти та здійснює заходи щодо зменшення суми заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_4 .

Водночас, доказів того, що відповідач вчиняв спроби з виконання батьківських обов`язків щодо участі у вихованні доньки, забезпечення її фізичного та духовного розвитку, проте був позбавлений такої можливості в силу обставин, які від нього не залежали, а також доказів того, що позивач перешкоджала відповідачу у здійсненні ним його батьківських обов`язків суду не надано.

Також, заслухавши пояснення відповідача, який повідомив, що вперше доньку побачив у віці 15 років та доповідь представника органу опіки та піклування РА ЗМР по Шевченківському району, про те, що відповідач не звертався з відповідними заявами щодо участі у вихованні доньки до органу опіки та піклування або до суду в порядку передбаченому ст. 158-159 СК України, суд приходить до висновку, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків відносно своєї доньки ОСОБА_4 , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею.

На переконання суду, заяви відповідача про бажання брати участь у житті доньки та належне виконання батьківських обов`язків носять формальний характер, адже за час розгляду справи в суді, останнім не відновлено стосунки з донькою.

Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин, які не залежать від його волі, не міг здійснювати свої батьківські обов`язки щодо своєї дитини, зокрема участі в її вихованні, піклуванні про її фізичний та духовний розвиток суду не надано.

Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09).

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

З вищенаведеного випливає, що, оскільки батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, на час вирішення справи судом ОСОБА_4 досягла повноліття та втратила правовий статус дитини, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позбавлення батьківських прав щодо повнолітньої особи законом не допускається.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду, покладаються на позивача.

На підставі ст.ст. 6,141,150,164 ЦК України, ст.12,13,76,81,141,258,259,265,354,355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.А. Галущенко