РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про повернення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (далі - відповідачі), в якому просить стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на її користь суму боргу 14 000 дол. США, що становить 382 000 грн. за курсом на день подання позову.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю ОСОБА_5 09 серпня 2016 року вона та її дочка ОСОБА_5 продали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що була їхньою спільною частковою власністю по 1/2 кожного. 31 серпня 2016 року, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 придбала квартиру у АДРЕСА_2 на своє ім`я. З 2016 року у вказаному житлі зареєстрована вона, її дочка ОСОБА_5 та 3 неповнолітніх дітей. Іншого житла вона не має, оскільки всі отримані кошти і грошові заощадження були вкладені у цю квартиру. До сьогодні намагаючись допомогти дітям вона досі сплачує всі комунальні платежі.

Вказує, що під час укладення даного договору купівлі-продажу, де вони були присутні обоє, нею було передано ОСОБА_5 особисті кошти в розмірі 14 000 дол. США для передачі продавцю. Під час перебування в нотаріальній канторі 31 серпня 2016 року ОСОБА_5 було написано розписку про передачу та позику коштів на придбання квартири. Вказаною розпискою ОСОБА_5 зобов`язувалась повернути їй вказану суму протягом трьох років. Тривалий час вона не вимагала кошти від дочки, оскільки в зв`язку з наявністю малолітніх онуків та постійними їх хворобами це було недоречно. Проте з кінця 2019 року між дочкою та зятем розпочались сварки та з`ясування стосунків, що закінчилось поділом шаф, речей, розлученням, аліментами. З грудня 2020 року їй стало відомо, що зять ОСОБА_4 звернувся до суду про поділ вказаної квартири як спільної сумісної власності. При чому на звернення з проханням повернути гроші відповідачі ухиляються від вирішення спору. У зв`язку з простроченням відповідачами терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

26 серпня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову про стягнення з нього боргу. У відзиві вказав, що квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , було придбано за спільні кошти подружжя. Зокрема, у відповідності до умов договору купівлі-продажу від 31 серпня 2016 року, а саме пункту 9, покупець стверджує, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вищевказаної квартири є спільною сумісною власністю з чоловіком ОСОБА_4 . Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу, цей договір укладається в інтересах сім`ї за ціною та на умовах, вигідних для подружжя, про що вказано окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено 29 липня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. за р.№1698, і яка залишається на зберіганні в справах нотаріуса.

Всю суму грошових коштів, необхідних для купівлі даної квартири було надано саме ним шляхом продажу іншої квартири купленої за його особисті кошти.

Будь-яких розмов про отримання позик чи кредитів у нього з ОСОБА_5 не було. Станом на момент підписання розписки він перебував за кордоном. Жодної інформації від колишньої дружини ОСОБА_5 про написання розписки та отримання грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США йому ніхто не озвучував. Жодних вимог з приводу повернення вказаної суми коштів, всупереч написаному у позовній заяві, від позивача та відповідача ОСОБА_5 він не отримував.

Водночас, в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходиться справа №569/13960/20 за його позовом до ОСОБА_5 про поділ спільної сумісної власності, а саме кв. АДРЕСА_3 та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до нього про визнання даної квартири особистою приватною власністю. В зустрічному позові ОСОБА_5 жодного слова про нібито отримані від ОСОБА_1 грошові кошти немає. Ця обставина вказує на домовленість позивача та ОСОБА_5 задля заволодіння його майном та збільшення частки у спільній сумісній власності на квартиру.

В даному випадку, жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на надання ним згоди на отримання ОСОБА_5 грошових коштів від ОСОБА_1 не існує, оскільки її ніколи не було. Ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_1 не повідомляли його про домовленості між собою про позику грошових коштів, і жодна гривня з нібито позичених грошових коштів не була витрачена в інтересах їх родини, а тим більше на купівлю квартири всі кошти на утримання родини заробляв саме він, оскільки ОСОБА_5 ніде не працювала і ніколи не казала, що позичала гроші.

22 грудня 2021 року ОСОБА_5 подала заяву, в якій вказала, що позов визнає повністю відповідно до позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позов підтримала з мотивів у ньому наведених. Зокрема, представник позивача ОСОБА_2 вказала, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було відчужено 09 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не за 67 844 грн. 00 коп., а за 26 000 дол. США, і відповідно частину з них ОСОБА_1 позичила сім`ї ОСОБА_6 для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала заяву ОСОБА_5 про визнання позову та вказала, що на момент укладення договору купівлі-продажу 31 серпня 2016 року в нотаріальній конторі ОСОБА_5 і була написана розписка для ОСОБА_1 , оскільки остання надала їй кошти для придбання квартири. ОСОБА_4 жодних коштів для придбання квартири не надавав.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, однак вказав, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була відчужена ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за 26 000 дол. США і саме за ці кошти була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 . За квартиру було сплачено орієнтовно 27 000 дол. США. На момент придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 він знаходився за межами України, але перед від`їздом залишив ОСОБА_5 2 500 дол. США для оформлення документів пов`язаних з придбанням житла, з яких 2 000 дол. США позичив у тітки. А позов він не визнає з тих підстав, що ці кошти ОСОБА_1 подарувала, а не позичила їхній сім`ї. І якщо ОСОБА_5 позичила ці кошти у ОСОБА_1 , то хай їх і повертає.

Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 31 серпня 2016 року ОСОБА_5 написала розписку про те, що вона отримала в позику від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14 000 дол. США для придбання квартири АДРЕСА_3 . Позичену суму коштів зобов`язалася повернути через 3 роки з дати їх отримання, до 31 серпня 2019 року.

На день розгляду справи кошти за розпискою від 31 серпня 2016 року не повернуто.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15 лютого 1999 року Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі наказу №24, належала квартира за адресою: АДРЕСА_4 , право власності зареєстровано КП РМБТІ 25 лютого 1999 року.

19 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб.

27 серпня 2013 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , відповідно до якого відчужили належу їм на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , за 319 720 грн. 00 коп.

27 серпня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу з ОСОБА_13 , відповідно до якого придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за 200 000 грн. 00 коп.

29 липня 2016 року ОСОБА_4 підписав заяву, згідно якої дав свою згоду на продаж його дружиною ОСОБА_5 квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , набутої ними під час зареєстрованого шлюбу, на умовах йому відомих та підписання нею договору купівлі-продажу. При цьому ствердив, що договір купівлі-продажу укладається в інтересах їх сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили та відповідає їх спільному волевиявленню. Справжність підпису на заяві засвідчено 29 липня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. за р. №1697.

Також, 29 липня 2016 року ОСОБА_4 підписав заяву, згідно якої дав свою згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_5 будь-якого нерухомого майна (в тому числі квартир, будинків та земельних ділянок), що знаходиться в місті Рівне, за ціною та на умовах йому відомих та підписання нею договорів купівлі-продажу. При цьому ствердив, що договори купівлі-продажу укладаються в інтересах їх сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили та відповідає їх спільному волевиявленню. Нерухоме майно купується за спільні збереження, які набувалися ними під час зареєстрованого шлюбу. Справжність підпису на заяві засвідчено 29 липня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. за р. №1698.

Написання вказаних заяв було зумовлено тим, що з 31 липня 2016 року, в тому числі і станом на 09 та 31 серпня 2016 року, ОСОБА_4 перебував за межами України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , який виданий ОСОБА_4 , та не заперечується сторонами.

09 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу з ОСОБА_14 , відповідно до якого відчужили належу їм на праві спільної часткової власності (по 1/2) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за 67 844 грн. 00 коп.

Сторонами, в тому числі відповідачем ОСОБА_4 , визнано, що продаж вказаної квартири було здійснено за 26 000 дол. США.

31 серпня 2016 року ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_15 відповідно до якого придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за 700 000 грн. 00 коп.

В п. 9 вказаного договору вказано, що покупець ОСОБА_5 стверджує, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вищевказаної квартири, є спільною сумісною власністю з чоловіком ОСОБА_4 . Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу, цей договір укладається в інтересах сім`ї за ціною та на умовах, вигідних для подружжя, про що вказано окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено 29 липня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. за р. №1698, і яка залишається на зберіганні в справах нотаріуса.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що квартиру за адресою: АДРЕСА_2 змушена була продати, оскільки залишилася без роботи і не могла оплачувати кредит. Квартира на час продажу вже була під арештом. Домовлялася з нею про купівлю квартири ОСОБА_1 . Оскільки була велика заборгованість по сплаті комунальних платежів, десь до 50 000 грн., то вони з ОСОБА_1 спочатку об`їздили всі комунальні служби, де ОСОБА_1 сплатила заборгованість, потім поїхали в банк, де ОСОБА_1 також сплатила всю заборгованість, потім працівник банку подзвонив до Державної виконавчої служби, щоб зняти арешт на квартиру і тільки після цього вони поїхали до нотаріуса на АДРЕСА_5 , щоб оформити договір купівлі-продажу. У нотаріуса були присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , вона і її чоловік. ОСОБА_4 у нотаріуса не було. Продаж квартири був вчинений приблизно за 27 000 дол. США.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2020 року в справі №569/1841/20 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрований 19 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 73, розірвано.

Також, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просив визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнавши за ними за кожним право власності на 1/2 частку вказаної квартири, право спільної сумісної власності на квартиру припинити. ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , в якому просила суд визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 особистою власністю дружини.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2021 року в справі №569/13960/20 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 . Припинено право спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_3 , за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особистою приватною власністю дружини відмовлено. На час розгляду справи рішення суду не набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилалася на те, що борг за договором позики є спільним боргом подружжя, тому стягненню підлягає з обох відповідачів.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Як встановлено судом ОСОБА_5 кошти для придбання квартири адресою: АДРЕСА_2 в сумі 14 000 дол. США отримала від ОСОБА_1 , про що написала розписку і зобов`язувалася їх повернути до 31 серпня 2019 року. Однак на час розгляду справи кошти ОСОБА_1 не повернуті. Відповідач ОСОБА_5 позов визнала, а відповідач ОСОБА_4 , хоча позов і не визнав, однак в судовому засіданні визнав той факт, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_1 і ОСОБА_5 за 26 000 дол. США, і квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана саме за ці гроші.

Відтак, судом встановлено, що договір позики від 31 серпня 2016 року укладено в інтересах сім`ї та отримані за ним грошові кошти використані ОСОБА_5 для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Відтак наявні правові підстави кваліфікувати ОСОБА_4 , як зобов`язану особу (боржника) за укладеним ОСОБА_5 договором позики у формі розписки, попри відсутність згоди на його укладення від ОСОБА_4 , оскільки судом встановлено укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про задоволення позову і стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 7 000 дол. США 00 центів на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі по 1 456 грн. 00 коп. (2 912 грн. 00 коп./2).

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про повернення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розписки) від 31 серпня 2016 року в розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розписки) від 31 серпня 2016 року в розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 16 лютого 2022 року.

Суддя О.О. Першко