КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/2766/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/23874/21

09 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року, про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Миколаєць І.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальна фірма «Криптон», ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ НВФ «Криптон», ОСОБА_4 про стягнення боргу, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 500 000,00 грн.

Також, у жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив до вирішення спору по суті у цій справі вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- накласти арешт на 100% статутного капіталу ТОВ НВФ «Криптон»;

- заборонити ТОВ НВФ «Криптон» приймати вищим органом управління (загальними зборами) рішень щодо внесення змін до статуту товариства; зміни розміру статутного капіталу товариства; перерозподілу часток між учасниками товариства; прийняття рішень про виділ, злиття, поділ, приєднання, ліквідацію та перетворення товариства, обрання комісії з припинення (ліквідаційної комісії), затвердження порядку припинення товариства, порядку розподілу між учасниками товариства у разі його ліквідації майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, затвердження ліквідаційного балансу товариства; надання згоди на відчуження (безоплатну передачу) майна, що належить товариству;

- заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора, вносити зміни до відомостей про юридичну особу ТОВ Науково-впроваджувальна фірма «Криптон», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: про зміну засновників (учасників) або відомостей про таких осіб, про зміну розміру статутного капіталу, про державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи, про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що до Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_2 подано позов до ОСОБА_3 , ТОВ НВФ «Криптон», ОСОБА_4 про стягнення боргу. 03 серпня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти у національній валюті України в сумі 500 000,00 грн. Пунктом 2.1. договору позики визначено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти в сумі 500 000 грн.) до 03 серпня 2021 року включно. Також, 03 серпня 2020 року між позивачем та ТОВ НВФ «Криптон», ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого, останні зобов`язалися в повному обсязі нести солідарну з ОСОБА_3 відповідальність перед позивачем за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по договору позики. У визначений договором строк, ОСОБА_3 не повернула позику, та 12.09.2021 року позивач звернувся до ТОВ НВФ «Криптон» та ОСОБА_4 з вимогою негайно виконати зобов`язання ОСОБА_3 щодо повернення суми позики в повному обсязі. Однак, вказана вимога залишена без відповіді та без задоволення. Посилаючись на те, що у разі задоволення судом позову та стягнення солідарно з відповідачів суми боргу на користь позивача, існує ризик того, що виконання такого судового рішення буде значно утруднено або взагалі неможливе, що унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» (ідентифікаційний код 19136506 ).

Заборонено суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора, вносити зміни до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» (ідентифікаційний код 19136506), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: про зміну засновників (учасників) або відомостей про таких осіб, про зміну розміру статутного капіталу, про державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи, про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29.10.2021 року скасувати, постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуваною ухвалою порушено його права та інтереси, оскільки йому належить частка в статутному капіталі ТОВ НВФ «Криптон» в розмірі 33%, номінальною вартістю 16 500,00 грн.

Вказував на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про задоволення заяви про забезпечення позову, достеменно знаючи про те, що одному з відповідачів належить частка в розмірі 33 % статутного капіталу товариства, задовольняючи таку заяву наклав арешт на 100% статутного капіталу, в тому числі і на частки, які належать ОСОБА_5 (34% статутного капіталу, номінальною вартістю 17 000,00 грн.) та ОСОБА_1 (33% статутного капіталу, номінальною вартістю 16 500,00 грн.). При цьому, суд не урахував, що у ОСОБА_1 не виникло жодних зобов`язань перед позивачем, внаслідок укладення договору позики.

Також зазначав, що статутний капітал товариства, виходячи з положень чинного законодавства України, в жодному випадку не може бути визнаним майном самого товариства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, позивач ОСОБА_2 надіслав заяву про розгляд скарги без його участі.

Колегія суддів, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала можливим проводити розгляд справи за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом позову, з яким звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ТОВ НВФ «Криптон», ОСОБА_4 є стягнення солідарно з відповідачів боргу у розмірі 500 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування судом заходу забезпечення позову в частині накладення арешту, є співмірним заявленим позовним вимогам, а його невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, враховуючи можливість зміни власника зазначеного майна, відтак заявлені ризики є реальними, і такий висновок ґрунтується на положеннях п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Що стосується заборони державним реєстраторам вносити відповідні зміни до реєстру, то такий вид забезпечення позову суд вважав доцільним, оскільки він є тимчасовим та не має своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності товариства. Тобто вжиття такого заходу забезпечення позову забезпечує збалансованість інтересів сторін.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Разом з цим, як вбачається із заяви про забезпечення позову, вона не містить обґрунтування, як саме невжиття заходів забезпечення позову у способи, визначені позивачем, може ускладнити ефективний захист прав позивача чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення з відповідачів боргу.

Доказів вчинення відповідачами дій, щоб давали підстави суду стверджувати що, невжиття заходів забезпечення позову призведе до унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, матеріали справи не місять.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 , який не є стороною спору, є власником частки у статному капіталі ТОВ НВФ «Криптон» в розмірі 33%, яка в грошовому еквіваленті становить 16 500,00 грн., на яку судом було накладено арешт.

До заяви про забезпечення позову та до апеляційної скарги було долучено інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, зокрема, що ОСОБА_1 належить частка у статному капіталі ТОВ НВФ «Криптон» в розмірі 33%, яка в грошовому еквіваленті становить 16 500,00 грн.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що розмір статутного капіталу (100%) ТОВ Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» становить 50 000 грн., а відповідач ОСОБА_4 є учасником Товариства і його керівником та володіє часткою у статутному капіталу номінальною вартістю лише 16 500 грн., що становить 33% статутного капіталу.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 100% статутного капіталу ТОВ НВФ «Криптон» та забороною суб`єктам державної реєстрації вносити зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: про зміну засновників (учасників) або відомостей про таких осіб, про зміну розміру статутного капіталу, про державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи, про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам на підтвердження наявності правових підстав для забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на 100% статутного капіталу та забороною вчиняти певні дії.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2022 року.

Головуючий: Судді