Справа № 521/9486/21
Провадження № 2/521/634/21
09 лютого 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської спеціалізованої Біржі нерухомості, Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна, про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна дійсними,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Одеської спеціалізованої Біржі нерухомості, Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна, про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна дійсними.
В обґрунтування своїх вимог, позивач вказала, що 29.10.1999 року вона купила у
ОСОБА_3 7/25 частин будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , про що на Одеській спеціалізованій Біржі нерухомості було укладено Договір №99.10-1612 купівлі-продажу нерухомого майна.
Тоді ж, 29.10.1999 року вона купила у ОСОБА_2 18/25 частин будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , про що на Одеській спеціалізованій Біржі нерухомості було укладено Договір №99.10-1613 купівлі-продажу нерухомого майна.
Як вказала позивач, до підписання договору вона передала продавцям обговорену заздалегідь суму грошей, а продавці в свою чергу передали житло, після підписання договору вона вселилася та володіє ним на даний час.
Наразі продавець ОСОБА_3 помер.
Позивач стверджує, що угоди були в повному обсязі виконані сторонами, не містять протизаконних дій, а тому є необхідність визнати їх дійсними, у зв`язку з чим вона звернулася з позовом до суду.
Позивач в судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду її представник подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені, будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від них не надійшло.
Представник третьої особи, до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від нього не надійшло.
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.10.1999 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3 7/25 частин будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , про що на Одеській спеціалізованій Біржі нерухомості було укладено Договір №99.10-1612 купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.14-15).
Також, 29.10.1999 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2 18/25 частин будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , про що на Одеській спеціалізованій Біржі нерухомості було укладено Договір №99.10-1613 купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.16-17).
До підписання договору позивач передала продавцям обговорену заздалегідь суму грошей, а продавці в свою чергу передали житло.
Після підписання договорів, позивач вселилася та володіє наразі будівлею за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно до Свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відповідності до копії паспорту ОСОБА_1 , адресою її реєстрації є: АДРЕСА_1 (а. с. 9, з. б.).
Судом встановлено, що на даний час позивач не може реалізувати своє право на розпорядження нерухомим майном, оскільки у діючих на час укладання зазначених договорів у 1999 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаних договорів.
Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ, від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, встановлених законом. Суд, за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною.
Згідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3, від 28.04.1978 року, зі змінами №15, від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною.
Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договорів купівлі - продажу будівлі, виконання договорів відбулося.
Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.
Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання договорів купівлі-продажу дійсними.
Керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, ст. ст. 16, 220, 334, 638, 658 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 280 - 284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської спеціалізованої Біржі нерухомості, Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна, про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна дійсними, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук