Справа № 703/3951/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Гордієнко І.М., Бойко Л.М., Педоренко П.Д.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з незаконного володіння, відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом недобросовісним набувачем

встановив:

30 листопада 2020 року ФОП ОСОБА_3 , звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив: витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 автомобіль «Chevrolet Lacettі», 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір синій, тип- легковий седан, державний номер НОМЕР_2 , свідоцтво з реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який заволодів ним незаконно, без відповідної правової підстави, та зобов`язати повернути його власнику ФОП ОСОБА_3 ; у разі неможливості витребування автомобіля з незаконного володіння ОСОБА_4 , стягнути з нього збитки у розмірі мінімальної вартості подібного автомобіля у розмірі 130 000 гривень на користь ФОП ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень; стягнути з ОСОБА_4 на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 грудня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 орендодавцем, та ОСОБА_5 орендарем, і ОСОБА_6 поручителем, був укладений договір оренди автомобіля №16/12/16 та договір поруки. Згідно вказаного договору оренди, ОСОБА_3 надав, а ОСОБА_5 прийняв у платне користування легковий автомобіль «Chevrolet Lacett», 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір синій, тип- легковий седан, державний номер НОМЕР_2 , свідоцтво з реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Відповідно до запису у технічному паспорті транспортного засобу власником автомобіля є ОСОБА_7 , однак фактичним володільцем є ФОП ОСОБА_3 , який фактично придбав вказаний автомобіль у ОСОБА_7 на підставі договору переуступки кредитного договору та останнім видала йому нотаріально засвідчені довіреної від 29 вересня 2015 року та 13 жовтня 2017 року на вказаний автомобіль. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перший місяць оренда автомобіля сплачувалось своєчасно та без затримки, надалі з 13 січня 2017 року вони почали сплачувати оренду з щотижневими порушеннями умов договору, постійними затримками сплати оренди та прострочками. З 14 квітня 2017 року орендар ОСОБА_5 без будь-яких підстав оплачувати оренду відмовився взагалі, автомобіль для огляду не надав, на телефонні дзвінки не відповідав. На вимогу позивача автомобіль повернуто не було, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду. 17 травня 2018 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким позов ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено та стягнуто солідарно з останніх 544 842 гривні 99 копійок та зобов`язано повернути ФОП ОСОБА_3 автомобіль «Chevrolet Lacett», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . В той же час, оскільки вказані особи не повертали належний позивачу автомобіль, яким вони заволоділи незаконно та не сплачували кошти за його користування, тому позивач звернувся до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0004713 від 02 травня 2017 року за ч.3 ст.289 КК України. Як стало відомо із матеріалів вказаного кримінального провадження, зокрема, із протоколу допиту ОСОБА_4 , останній придбав вищевказаний автомобіль у ОСОБА_5 за 1600 доларів США на підставі довіреності, який в подальшому продав невідомій особі за 1550 доларів США. При цьому, ОСОБА_4 влаштували пояснення ОСОБА_5 про те, що автомобіль власника не має, оскільки ОСОБА_8 ніби-то померла.

На думку позивача, ОСОБА_4 діючи умисно, придбав автомобіль за нижчою ціною, яка не відповідала ринковій ціні за подібний автомобіль на день вчинення купівлі-продажу, така ціна була обумовлена тим, що він придбав автомобіль, який фактично був вкрадений у законного власника. Відповідач у порушення встановленого порядку реєстрації/перереєстрації транспортних засобів, придбав шляхом передачі технічного паспорту в обмін на грошові кошти автомобіль у особи, якій цей автомобіль не належав і права на відчуження автомобіля ця особа не мала. Таким чином, на думку позивача, відповідач, в розумінні чинного законодавства, є недобросовісним набувачем, який заволодів автомобілем незаконно. Також, подальший факт продажу автомобіля невідомій особі за 1550 доларів США відповідач не підтверджує жодним доказом. Позивач неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідача з вимогою повернути автомобіль, однак останній відмовився повернуто його. Вартість подібного автомобіля станом на листопад 2020 року становить від 130 000 до 170 000 гривень.

Незаконне заволодіння автомобілем відповідачем та подальша відмова у його поверненні спричинили позивачу сильні душевні страждання, які виражалися у відсутності апетиту, порушенні сну та загального емоційного стану. Такий пригнічений настрій вплинув на відносини з оточуючими, з близькими в сім`ї та на робочі відносини від постійних думок про завдану матеріальну шкоду та незаконне заволодіння його майном. Позивач не міг сконцентруватися на справах, що спричинило негативні наслідки у сферах його життя. Позивачем оцінену завдану йому моральну шкоду у суму 50 000 гривень. З врахуванням вищевказаних обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Кирилюк Н.А. від 29 грудня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив.

23 березня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

13 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_4 та його представника адвоката Карпова С.О. на позовну заяву ФОП ОСОБА_3 , відповідно до якого, сторона відповідача вважає, що ФОП ОСОБА_3 не мав законних підстав для звернення до суду з даним позовом. Так, згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль «Шевроле Лачетті», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , а тому позивачем у даній справі може бути тільки ОСОБА_7 . Крім того, відповідно до нотаріально посвідчених довіреностей від 29 вересня 2015 року та від 13 жовтня 2017 року ОСОБА_3 як фізична особа, а не як ФОП, має право представляти інтереси ОСОБА_7 в суді з усіма правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому стосовно вказаного автомобіля. Тобто, відповідно до вказаних довіреностей ОСОБА_3 як фізична особа, а не як ФОП, міг виступати тільки, як представник ОСОБА_7 в суді і то тільки у малозначних справах. Однак, даний позов поданий та підписаний представником позивача ФОП ОСОБА_3 адвокатом Рогозянським Є.В. В ордері вказаного адвоката зазначено, що він є представником ФОП ОСОБА_3 відповідно до договору від 23 листопада 2020 року, а не фізичної особи ОСОБА_3 , який має право згідно довіреності представляти інтереси власника транспортного засобу ОСОБА_7 в суді. Тому зі змісту позовних вимог неможливо зрозуміти, які ж саме права та інтереси безпосередньо позивача ФОП ОСОБА_3 порушив ОСОБА_4 . Крім того, відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки вказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію ще у 2017 році ОСОБА_9 повернуті ОСОБА_5 , яким були надані документи, які свідчили, що він мав право на користування вказаним автомобілем. Також, сторона відповідача вважає, що сторона позивача пропустила 3-річний строк звернення до суду з позовом до ОСОБА_4 про витребування вказаного автомобіль, оскільки про те, що автомобіль може знаходитися у відповідача ОСОБА_4 і він є недобросовісним набувачем, позивачу, як вбачається з матеріалів справи, стало відомо у квітні 2017 року. З врахуванням викладеного сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу.

На підставі розпорядження керівника апарату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року №202, повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями вказана цивільна справа передана на розгляд судді Ігнатенко Т.В.

Ухвалою судді Ігнатенко Т.В. від 22 липня 2021 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято до провадження та, в зв`язку зі зміною складу суду, вирішено повторно провести підготовче провадження у справі.

У підготовчому судовому засіданні судом прийнято відмови представника позивача ФОП ОСОБА_3 адвоката Марченко В.О. від клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, представника відповідача ОСОБА_4 адвокат Карпова С.О. від клопотання про витребування доказів, а також частково задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків та викликано для надання показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8

26 жовтня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ФОП ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Марченко В.О. просив розгляд справи проводити без участі позивача.

Представник позивача ФОП ОСОБА_3 адвокат Марченко В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Крім того зазначив, що саме позивач є фактичним власником спірного автомобіля, а відповідач набув його протиправно, чим вчинив цивільне правопорушення, в результаті якого були порушені права позивача, завдано матеріальної та моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Карпов С.О. просив розгляд справи проводити без участі відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Карпов С.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення, оскільки права позивача відповідачем не порушені. Також зазначив, що докази на підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу будуть подані до суду в строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України, тобто впродовж п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Свідок ОСОБА_7 під час судового засідання надала показання, відповідно до яких, вона у липні 2008 року уклала з АТ «УкрСиббанк» договір кредиту для придбання автомобіля. На підставі вказаного договору банку перерахував кошти, які були витрачені на придбання автомобіля «Шевроле Лачетті». Певний період часу вона належно виконувала взяті на себе зобов`язання за вказаним договором кредиту та повертала банку отримані кошти. Однак, після підвищення курсу долара США по відношенню до гривні, вона вже не мала можливості повертати банку кошти, у передбаченому договором розмірі та строки. З врахуванням вказаних обставин, вона близько одного року намагалася вирішити питання щодо виконання своїх зобов`язань по договору шляхом повернення банку автомобіля або іншим шляхом, в зв`язку з чим зверталася як до банку так і до інших установ, однак позитивного результату не отримала. В подальшому, вкотре прийшов до банку, директор відділення банку запропонував свою допомогу у вирішенні її проблеми, повідомивши, що має можливість познайомити її з чоловіком, який має можливість їй допомоги. Представник банку познайомив її з ОСОБА_3 , який в подальшому взяв на себе зобов`язання по кредиту, а вона, в свою чергу, передала йому вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, внаслідок чого вважає, що між ними було укладено договір переуступки вимоги. Оскільки автомобіль перебував у заставі, здійснити переоформлення автомобіля на ОСОБА_3 не було можливості, в зв`язку з чим автомобіль був переданий останньому актом приймання-передачі. Кошти по кредиту сплачував ОСОБА_3 , проте платником зазначалася вона, так як банк відмовив у пропозиції переоформити автомобіль на нього. Крім того, вона надала ОСОБА_3 нотаріальну довіреність на право користування та розпорядження автомобілем. Після передачі автомобіля ОСОБА_3 , вона не очікувала його повертати у своє володіння. Вважає, що автомобіль належить ОСОБА_3 . Вказаний кредитний договір був укладений на 9 років та його строк закінчувався у 2019 році, після чого мала намір переоформити автомобіль на ОСОБА_3 . Про те, що автомобіль вибув з користування ОСОБА_3 їй стало відомо у 2017 році. За проханням ОСОБА_3 , саме вона писала заяву про викрадення автомобіль до поліції, оскільки юридично є власником автомобіля. В травні 2017 року вона приїздила до м. Сміла, де з працівниками поліції шукали автомобіль та чоловіка, в якого за версією ОСОБА_3 перебував автомобіль. Крім того, у жовтні 2017 року надавала ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність на автомобіль, в якій зазначено відомості зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, однак їй не відомо чи видавалася дана довіреність на підставі копії чи оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Від допиту свідка ОСОБА_5 сторона позивача під час судового розгляду відмовилася.

Суд, врахувавши доводи сторін, заслухавши показання свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29 вересня 2015 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , попередньо ознайомлена нотаріусом з загальними вимогами додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре відповідало її внутрішній волі, у відповідності до вимог ст.244 ЦК України на підставі укладеного з повіреним усного договору надала ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. та зареєстрована в реєстрі за №4371 (а.с.8).

Відповідно до вказаної довіреності, ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_3 , Манжолу Я.Є., Манжолу М.Є. та ОСОБА_12 представляти її інтереси в органах ДАІ, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, а також у будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, перед фізичними особами, в судових органах, банківських установах, в ПАТ «УкрСиббанк», органах внутрішніх справ з питань експлуатації, слідкування за технічним станом, ремонту, проходження технічного огляду, обслуговування та утримання в технічно справному стані легкового автомобіля марки Chevrolet, модель Lacettі NA19B, 2007 року випуску, колір синій, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , тип - легковий сєдан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного довірителю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 , виданого ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві 03 липня 2008 року, та захисту її інтересів як власника зазначеного майна. Для чого надала право на здійснення його переобладнання (зміна типу і моделі, кольору), ремонт, проходження державного технічного огляду; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікати реєстраційного документа у випадку його втрати, тимчасовий реєстраційний талон, довідки у банківських установах про повне погашення кредиту та інші; погашати кредитні зобов`язання (включаючи штрафи, пеню і інші нарахування) за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 07 липня 2008 року, укладеного нею з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та зняти заборону відчуження на вказаний автомобіль в установленому законом порядку згідно вказаного договору; представляти її інтереси в суді з усіма правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому; вчиняти також всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Крім вищезазначеного ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мають право: укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження автомобілем (купівлі-продажу, найму, міни, тощо), визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови; одержувати за цим договором грошові суми; керувати зазначеним автомобілем, визначаючи на власний розсуд місце його стоянки; укладати договори страхування автомобіля та обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, отримувати страхові відшкодування (а.с.8).

У вказаній довіреності зазначено, що вона видана строком на п`ять років з правом передоручення та з правом виїзду за кордон і дійсна до 29 вересня 2020 року.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «Chevrolet Lacettі», 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , колір синій, тип - легковий седан-В, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_1 . Дата першої реєстрації 03 липня 2008 року, дата реєстрації 16 грудня 2015 року. Особливі відмітки: дублікат свідоцтва серії НОМЕР_6 кредит «УкрСиббанк», встановлено ГБО (а.с.13).

При цьому, суд звертає увагу, що у вказаному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу по батькові власника автомобіля ОСОБА_13 , зазначено як « ОСОБА_14 ».

Крім того, будь-яких доказів, зокрема, акту приймання-передачі, як на це вказує свідок ОСОБА_7 , передачі вищевказаного автомобіля ОСОБА_7 у користування та розпорядження ОСОБА_3 чи іншим особам, які зазначені у зазначеній довіреності, а також свідоцтва про його реєстрацію, матеріали справи не містять та стороною позивача не надані.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ №347286, ОСОБА_3 з 26 жовтня 2004 року є фізичною особою-підприємцем (а.с.10).

Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії А №130480, складеної ДПІ у Дарницькому районі м. Києва Державної податкової служби 08 травня 2012 року, ФОП ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність, зокрема, за видом 77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (а.с.11).

16 грудня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності НАР №853215 від 29 вересня 2015 року, зареєстрованої в реєстрі за №4371 (орендодавець) та ОСОБА_5 (орендар) і ОСОБА_6 (поручителем), укладено договір оренди автомобіля №16/12/16 (а.с.18-20).

Відповідно до розділу 1 вказаного Договору, орендодавець надає, а орендар приймав в платне користування легковий автомобіль марки Chevrolet, модель Lacettі NA19B, 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляски) НОМЕР_1 , колір синій, тип - легковий сєдан, держ. номер НОМЕР_2 , свідоцтво з реєстрації ТЗ серії НОМЕР_3 , виданий дублікат: Зам.15-3760 РС Україна 04.2015, Центр 8046, в м. Києві. Строком на 36 місяців за ціною оренди: 105 доларів США 00 центрів в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати тиждень, та 5475 доларів США 00 центів в гривневому еквіваленті на рік.

Згідно розділу 2 зазначеного Договору, строк користування 36 місяців встановлюється з дати підписання даного договору до 16 грудня 2019 року (включно).

Крім того, 16 грудня 2016 року між ОСОБА_6 (поручитель), ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ОСОБА_5 (орендар) укладено договір поруки (а.с.14-15).

Відповідно до розділу 1 вказаного Договору поруки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель зобов`язується відповідати перед орендодавцем за виконання орендарем своїх зобов`язань, що виникли за договором №16/12/16 оренди автомобіля від 16 грудня 2016 року, укладеним між орендодавцем і орендарем. Поручитель відповідає за орендаря у обсязі, визначеному цим договором та основним договором, за умови невиконання або неналежного виконання орендарем свої зобов`язань за основним договором. Поручитель відповідає перед орендодавцем у тому ж обсязі, що і сам орендар, в тому числі, за сплату орендної плати, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених у договорі №16/12/16 оренди автомобіля від 16 грудня 2016 року. Предметом даного договору є предмет, який визначений в пунктах 1.1, 1.2, 1.3 основного договору. Зобов`язання орендаря за основним договором, виконання яких забезпечується цим договором, визначаються в основному договорі №16/12/16 від 16 грудня 2016 року.

В зв`язку з невиконанням ОСОБА_5 умов договору оренди автомобіля №16/12/16 від 16 грудня 2016 року, ФОП ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за договором оренди, повернення майна. За даною позовною заявою заведена цивільна справа №759/11871/17.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, яке набрало законної сили 18 червня 2018 року, у справі №759/11871/17 вирішено: позов ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за договором оренди, повернення майна, задовольнити; визнати дійсним Договір №16/12/16 оренди автомобіля та поруки від 16 грудня 2016 року між ФОП ОСОБА_3 , як стороною «Орендодавець», та ОСОБА_5 , як стороною « ОСОБА_15 », і ОСОБА_6 , як стороною «Поручитель»; стягнути солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованість за договором оренди автомобіля у розмірі 42 264 гривні 25 копійок заборгованість за оплату оренди транспортного засобу, 16 350 гривень штрафу за договором за порушення зобов`язань, 16 350 гривень неустойка за порушення зобов`язання за договором, 462 798 гривень 74 копійки пеня за порушення строків оплати оренди та 7080 гривень судового збору, а всього 544 842 гривні 99 копійок; зобов`язати ОСОБА_5 повернути ФОП ОСОБА_3 автомобіль «Chevrolet», модель «Lacettі», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.21-23).

При цьому, як вбачається з описової частини вказаного рішення, як на підставу зобов`язання ОСОБА_5 повернути транспортний засобів ФОП ОСОБА_3 , суд врахував, зокрема, положення ст.782 та ст.785 ЦК України.

Так, відповідно до ст.782 ЦК України (у редакції, чинній станом на день постановлення рішення у справі №759/11871/17), наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно ч.1 ст.785 ЦК України (у редакції, чинній станом на день постановлення рішення у справі №759/11871/17), у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З врахуванням викладеного, вищевказаним рішенням ОСОБА_5 зобов`язано повернути ФОП ОСОБА_3 транспортний засіб як орендодавцю та у жодному разі не як власнику такого транспортного засобу.

Також, 13 жовтня 2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 08 серпня 1996 року, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , попередньо ознайомлена нотаріусом з загальними вимогами додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре відповідало її внутрішній волі, у відповідності до вимог ст.244 ЦК України на підставі укладеного з повіреним усного договору надала ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М. та зареєстрована в реєстрі за №4891 (а.с.9).

Відповідно до вказаної довіреності, ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 представляти її інтереси в органах ДАІ, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, а також у будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, перед фізичними особами, в судових органах, банківських установах, в ПАТ «УкрСиббанк», органах внутрішніх справ з питань експлуатації, слідкування за технічним станом, ремонту, проходження технічного огляду, обслуговування та утримання в технічно справному стані легкового автомобіля марки Chevrolet, модель Lacettі NA19B, 2007 року випуску, колір синій, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , тип - легковий сєдан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного довірителю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого Центром 8046 16.12.2015 року, та захисту її інтересів як власника зазначеного майна. Для чого надала право на здійснення його переобладнання (зміна типу і моделі, кольору), ремонт, проходження державного технічного огляду; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікати реєстраційного документа у випадку його втрати, тимчасовий реєстраційний талон, довідки у банківських установах про повне погашення кредиту та інші; погашати кредитні зобов`язання (включаючи штрафи, пеню і інші нарахування) за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 07 липня 2008 року, укладеного нею з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та зняти заборону відчуження на вказаний автомобіль в установленому законом порядку згідно вказаного договору; представляти її інтереси в суді з усіма правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому; вчиняти також всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Крім вищезазначеного ОСОБА_3 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 мають право: укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження автомобілем (купівлі-продажу, найму, міни, тощо), визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови; одержувати за цим договором грошові суми; керувати зазначеним автомобілем, визначаючи на власний розсуд місце його стоянки; укладати договори страхування автомобіля та обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, отримувати страхові відшкодування (а.с.9).

У вказані довіреності зазначено, що вона видана строком на п`ять років з правом передоручення та з правом виїзду за кордон і дійсна до 13 жовтня 2022 року.

Як вбачається з вищевказаної довіреності, приватним нотаріусом встановлена належність ОСОБА_7 вказаного транспортного засобу виключно на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого Центром 8046 16 грудня 2015 року, оскільки про надання в його розпорядження будь-яких інших документів не зазначено.

Разом з тим, суд вважає, що на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого Центром 8046 16 грудня 2015 року, неможливо однозначно встановити належність спірного транспортного засобу саме ОСОБА_7 , оскільки у вказаному свідоцтві зазначено по батькові ОСОБА_13 , яка є власником транспортного засобу, як « ОСОБА_14 ».

При цьому, відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 08 серпня 1996 року, на підставі якого приватним нотаріусом встановлено особу, яка надає довіреність та уповноважує інших осіб на вчинення певних дій щодо транспортного засобу, ОСОБА_19 має по батькові « ОСОБА_20 » (а.с.31).

Будь-яких доказів встановлення факту належності правовстановлюючого документу, у даному випадку свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого Центром 8046 16 грудня 2015 року, саме ОСОБА_7 , зміни даного свідоцтва на аналогічне, яке б мало ідентичні серії та номер, а також зміни ОСОБА_7 свого по батькові, матеріали справи не містять та позивачем не надано.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_13 на спірний автомобіль, як станом на день надання, зокрема, ОСОБА_3 довіреності від 13 жовтня 2017 року, так і станом на день розгляду даної справи по суті, не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки з копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого Центром 8046 16 грудня 2015 року, без встановлення його належності саме ОСОБА_21 , яка має по батькові « ОСОБА_20 », неможливо встановити реєстрацію права власності на спірний автомобіль саме за нею.

При цьому, питання про встановлення вищевказаного факту на вирішення суду не ставиться та в обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_3 не покладено відповідні доводи та докази, які свідчать про належність спірного транспортного засобу саме ОСОБА_21 , незважаючи на відмінність її по батькові з по батькові власника цього транспортного засобу, який зазначений у правовстановлюючому документі.

Відповідно до Витягу з кримінального провадження №0004713, відомості про вчинення кримінального правопорушення за вказаним номером внесені до ЄРДР 01 травня 2017 року за фабулою: «16.12.2016 за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 1к, офіс №186, між ФОП ОСОБА_22 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено договір щодо оренди автомобілем Шевроле Лаччеті, 2007 року випуску, синього кольорі і д.н. НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_5 з січня 2017 року перестав платити орендну плату за вказаний автомобіль та повертати автомобіль відмовився (ЄО №31554 від01.05.2017)» - правова кваліфікація ч.3 ст.289 КК України (а.с.32).

Як вбачається з довідки старшого слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві Мишенко В.Ю. за вихідним №1226/125/48-2018 від 18 січня 2018 року, під час розслідування вищевказаного кримінального провадження встановлено, що автомобіль «Шевроле Лачетті», 2007 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію на вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_7 , який знаходився в кредиті банку «УкрСиббанк» та відповідно до договору переуступки та генерального доручення був переданий ОСОБА_3 . Крім того, на підставі допиту свідка ОСОБА_4 встановлено, що 06 квітня 2017 року йому зателефонував ОСОБА_5 та запропонував придбати у нього автомобіль «Шевроле Лачетті», д.н.з. НОМЕР_2 , який при зустрічі з ОСОБА_5 , він оглянув та в подальшому придбав за 1600 доларів США у вказаного громадянина, при цьому ОСОБА_5 передав йому ключі, свідоцтво про реєстрацію на вказаний транспортний засіб, пред`явив паспорт громадянина України на власне ім`я та посвідчення водія. В розмові ОСОБА_5 повідомляв, що власник автомобіля померла та він тривалий час користується вказаним транспортним засобом. В подальшому, більш детально оглянувши автомобіль та виявивши те, що він у незадовільному технічному стані, 07 квітня 2017 року він вказаний автомобіль продав невідомій особі за 1550 доларів США. На даний час місцезнаходження викраденого автомобіля не встановлено (а.с.28).

Викладені у вказаній довідці встановлені під час досудового розслідування обставини, в частині показів ОСОБА_4 , підтверджуються протоколом допиту свідка ОСОБА_4 від 15 травня 2017 року (а.с.26-27) та не заперечуються стороною відповідача, натомість належність ОСОБА_21 спірного автомобіля на підставі свідоцтва про його реєстрацію, а також укладення між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 договору переуступки, під час судового розгляду не підтверджена.

Позивач ФОП ОСОБА_3 , з врахуванням викладених вищевказаних показів відповідача ОСОБА_4 , вважає, що останній є недобросовісним набувачем, оскільки заволодів спірним автомобілем незаконно, в зв`язку з чим, посилаючись на положення ст.386, 387, 400 ЦК України, спірним автомобіль та свідоцтва про його реєстрацію мають бути витребувані з незаконного володіння ОСОБА_4 , повернутий його власнику, а саме ФОП ОСОБА_3 або, у разі неможливості такого витребування, з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 мають бути стягнуті збитки у розмірі мінімальної вартості подібного автомобіля у розмірі 130 000 гривень, а також стягнута моральна шкода.

Згідно ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і дії принцип верховенства права.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №381/3165/17, віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Згідно постанови Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Верховний Суд України в Листі «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» від 01 липня 2013 року визначив, що у процесі розгляду спорів про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути виключно власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором. Отже, враховуючи, що виключно власник наділений правом, передбаченим ст. 388 ЦК України, саме на позивача покладається обов`язок доведення володіння цим титулом до вибуття майна.

Таким чином, для витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст.387 ЦК України необхідно, щоб між власником та володільцем майна не існувало договірних відносин і майно перебувало у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до ст.328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-688цс15.

Так, позивач та його представник стверджують, що власником спірного автомобіля є ОСОБА_19 , однак фактичним володільцем є позивач ФОП ОСОБА_3 , який фактично придбав вказаний автомобіль у ОСОБА_7 , оскільки уклав з нею договір переуступки кредитного договору від 28 грудня 2009 року і остання видала йому нотаріально засвідчені довіреності від 29 вересня 2015 року та 13 жовтня 2017 року на спірний транспортний засіб.

Однак, до матеріалів справи договору переуступки кредитного договору від 28 грудня 2009 року, як і самого кредитного договору, не додано, внаслідок чого суд позбавлений об`єктивної можливості встановити їх зміст та умови.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Статтею 237 ЦК України встановлено, що представництво це правовідношення, в яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Тобто нормативне визначення цивільно-правового інституту представництва (в тому числі довіреності) не передбачає перехід права власності на об`єкт, що відчужується.

Як зазначено в правових висновках Верховного Суду у постанові від 07 березня 2018 року у справі №536/378/15-ц, від 04 листопада 2020 року у справі №573/476/19, видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Відповідно до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Під час судового розгляду встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування спірного транспортного засобу, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, не укладалися.

Таким чином, ОСОБА_3 , отримавши від ОСОБА_7 довіреності на володіння, користування та розпорядження спірним транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, не набув право власності на спірний автомобіль.

При цьому, з врахуванням вищевказаних обставин щодо розбіжностей відомостей у по батькові ОСОБА_13 , які зазначені у довіреностях та паспорті, а саме « ОСОБА_20 », відомостям щодо по батькові ОСОБА_13 , які зазначені у свідоцтві про реєстрацію спірного транспортного засобу, а саме « ОСОБА_14 », які під час судового розгляду не усунуті, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити наявність і у самої ОСОБА_13 відповідних правових підстав для уповноваження ОСОБА_3 та інших осіб правами, які зазначені у вказаних довіреностях, щодо спірного транспортного засобу.

Крім того, право власності на спірний транспортний засіб не може бути підтверджене показами свідка, у даному випадку ОСОБА_13 , оскільки це не передбачено чинним законодавством України.

Також, суд звертає увагу, що довіреності на володіння, користування та розпорядження спірним транспортним засобом видані на ім`я ОСОБА_3 як фізичної особи, а не як фізичної особи-підприємця.

Згідно ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1-4 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ФОП ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами право власності на спірний автомобіль, в зв`язку з чим він не наділений правом витребовувати вказаний автомобіль з чужого незаконного володіння або стягувати збитки у разі неможливості такого витребування, а також вимагати відшкодування моральної шкоди.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14 зазначено, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Однак, жодного доказу, який свідчить про знаходження спірного транспортного засобу у відповідача ОСОБА_4 , матеріали справи не містять, більш того органом досудового розслідування, який здійснює розшук даного автомобіля, встановлено, що він короткий час перебував у володінні ОСОБА_4 , та ще станом на 2017 рік вибув з його користування, та місцезнаходження автомобіля до цього часу не встановлено.

Нормами ст.387 ЦК України не передбачено витребування своєї речі неволодіючим власником від неволодіючого не власника.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 є необґрунтованими, внаслідок чого задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12).

Враховуючи, що судом встановлені необґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_3 , підстави для вирішення питання щодо спливу строку позовної давності, у даному випадку відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору, які понесли позивачі при зверненні до суду з даним позовом, слід віднести на її рахунок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.4, 5, 13, 76-82, 89, 102, 106, 110, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з незаконного володіння, відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом недобросовісним набувачем відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Повний текст рішення складено 15 лютого 2022 року.

Головуючий Т.В. Ігнатенко