Справа № 343/2422/18
Провадження № 22-ц/4808/233/22
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Пацаган В.В.

за участі представників апелянта ОСОБА_1 та адвоката Бойка А.І.

представників позивача ОСОБА_2 та адвоката Кажука В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду в складі судді Тураша В.А., ухвалене 13 жовтня 2021 року в м. Долина Івано-Франківській області, повний текст якого виготовлено 22 жовтня 2021 року, в справі за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Шевченківська сільська рада, про усунення перешкод в користуванні спільним заїздом та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 році ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником 1/2 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Інша половина будинковолодіння належала батькові відповідачки ОСОБА_5 . У травні 2007 року ОСОБА_5 звертався до суду з позовом про виділ в натурі частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Ухвалою Долинського районного суду від 06 червня 2007 року затверджено мирову угоду, згідно якої було визначено об`єкти нерухомого майна будинковолодіння, які має право займати ОСОБА_5 . А також зазначено, що вона має право на користування воротами та хвірткою (у технічному паспорті зазначено ворота № 5), що належать ОСОБА_5 , та заїздом до встановлення меж земельних ділянок відповідно до вартості часток майна. Навесні 2008 року вони звернулися до Шевченківської сільської ради з заявами про вирішення питання щодо передачі їм у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням Шевченківської сільської ради № 769-12/08 від 23 квітня 2008 року їй і ОСОБА_5 передано у власність по 0,125 га земельної ділянки та надано дозвіл на розробку проекту відведення. Після того вони попередньо визначили та погодили межі між їхніми ділянками, а також спільний заїзд через ворота № 5. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Його частку будинковолодіння успадкувала його дочка - ОСОБА_3 . Протягом декількох років вона намагалася знайти компроміс із останньою щодо фактичного розподілу між ними земельної ділянки та облаштування спільного заїзду. Однак відповідачка визначити порядок користування земельною ділянкою за взаємною згодою категорично відмовляється та чинить перешкоди у проведенні замірів ділянки. Крім того, влітку 2018 року вона забетонувала і заварила електрозваркою ворота, які мали бути їх спільним заїздом, а також встановила паркан, яким перекрила їй доступ до хати зі сторони подвір`я.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивачка просила визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,25 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до п`ятого варіанту порядку користування земельною ділянкою земельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом Самулевичем В.М. Зокрема, її виділити в користування земельні ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,098 га із встановленням на її частину загальною площею 0,0002 га сервітуту з правом встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд ОСОБА_3 , а також земельну ділянку № НОМЕР_2 , загальною площею 0,0252 га із встановленням на її частину загальною площею 0,0057 га сервітуту з правом проходу і проїзду ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 виділити в користування земельні ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,1035 га та № НОМЕР_2 , площею 0,0215 га (додаток 1 до висновку експерта № 99 таблиця 5); на частину земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,0053 га встановити сервітут з правом проходу та проїзду ОСОБА_4 .

Для забезпечення роздільного користування новоутвореними частинами земельних ділянок та заїзду до них, зобов`язати сторони розібрати внутрішню огорожу та влаштувати ворота зі сторони АДРЕСА_1 .

Ухвалою Долинського районного суду від 12 травня 2021 року замінено третю особу Шевченківську сільську раду на її правонаступника Вигодську селищну раду.

Рішенням Долинського районного суду від 13 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 відповідно до частки в будинковолодінні.

Виділено в користування ОСОБА_4 як власнику 1/2 частини будинковолодіння земельні ділянки (синій колір додаток №1 до висновку експерта №99 таблиця №5): ділянку №1 з розмірами по периметру: 31,32; 12,96; 8,85; 2,31; 2,19; 2,52; 5,43; 0,15; 1,55; 1,51; 3,02; 3,67; 3,27; 21,85; 1,70; 10,71; 9,63; 6,21; 11,54; 3,80; 16,13; 1,83 м.п. - загальною площею 998,0 кв.м (0,098га). На частину вказаної земельної ділянки, встановлено сервітут з правом встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд ОСОБА_3 (зелений колір, до висновку експерта №99 таблиця №5) з розмірами по периметру: 1,0; 1,55; 1,51; 0,54; 3,33 м.п. - загальною площею 2,47 кв.м (0,0002га). А також ділянку №2 з розмірами по периметру: 4,21; 9,47; 4,31; 10,66; 5,76; 2,69; 4,15; 0,79; 17,61; 13,88; 1,75 м.п. - загальною площею 252,0 кв.м (0,0252га); на частину цієї земельної ділянки, встановлено сервітут з правом проходу та проїзду ОСОБА_3 (зелений колір, до висновку експерта №99 таблиця №5) з розмірами по периметру: 15,04; 17,74; 1,07; 0,79; 17,61; 13,88; 1,75 м.п. - загальною площею 57 кв.м (0,0057га).

У користування ОСОБА_3 як власнику 1/2 частини будинковолодіння виділено земельні ділянки (жовтий колір додаток №1 до висновку експерта №99 таблиця №5): ділянку №1 з розмірами по периметру: 18,26; 10,93; 6,18; 5,94; 18,52; 4,23; 6,97; 10,76; 9,47; 4,21; 15,04; 0,62; 12,96; 31,32; 8,19; 4,07; 2,67 м.п. - загальною площею 1035,0 кв.м (0,1035га); ділянку №2 з розмірами по периметру: 13,88; 17,61; 3,27; 3,67; 3,02; 1,51; 1,55; 0,15; 5,43; 2,52; 2,19; 2,31; 7,72 м.п. - загальною площею 215,0 кв.м (0,0215га). На частину вказаної земельної ділянки, встановлено сервітут з правом проходу та проїзду ОСОБА_4 (фіолетовий колір, до висновку експерта №99 таблиця №5) з розмірами по периметру: 13,88; 17,61; 1,75; 16,68; 12,67; 1,75 м.п. - загальною площею 53 кв.м (0,0053га).

Для забезпечення роздільного користування новоутвореними частинами земельних ділянок та заїзду до них, зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розібрати внутрішню огорожу та влаштувати ворота зі сторони АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 14 609,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами відсутня домовленість про порядок користування земельною ділянкою. Враховуючи розмір часток кожного співвласників у будинковолодінні, неможливість облаштування іншого проходу чи проїзду по земельній ділянці, суд вважав за доцільне встановити порядок користування спірною земельною ділянкою згідно з варіантом 5 висновку експерта № 99 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 29 березня 2021 року. При цьому суд взяв до уваги, що такий варіант є найбільш наближений до того порядку, що склався між сторонами та забезпечує можливість проїзду та проходу до будинку та господарських споруд, що перебувають у власності сторін та в свою чергу дасть можливість здійснювати догляд за будівлями, здійснення їх поточного ремонту з дотриманням Державних будівельних норм України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглянута у відсутності її представників, які не були належним чином повідомленні про судове засідання, призначене на 13 жовтня 2021 року.

Також вказує, що місцевим судом не враховано, що перед зверненням до суду про встановлення сервітуту, вона не отримувала пропозиції від позивачки з цього приводу.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що вона та її представники не були повідомленні експертом про проведення обмірів земельної ділянки. Не відображено в експертизі і те, що до господарства ОСОБА_7 є заїзд по земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні з іншої дороги по АДРЕСА_2 .

Крім того зазначає, що на даний час ворота із сторони АДРЕСА_1 є, а тому необхідності в їх облаштування немає.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та адвокат Бойко А.І. апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів, просили її задоволити.

Представники ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та адвокат Кажук В.Б. скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення.

Представник Вигодської селищної ради у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у відсутності третьої особи не встановлено.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 є власником 1/2 частинібудинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с.8, 156).

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 березня 2010 року після смерті ОСОБА_5 відповідачка ОСОБА_3 є власником іншої частина цього будинковолодіння (а.с.155).

Рішенням Шевченківської сільської ради від 23 квітня 2008 року №769-12/08 «Про повторний розгляд заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 » надано згоду на передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3 , площею 0,125 га. Надано їй дозвіл на розробку проекту відведення цієї земельної ділянки. Зобов`язано ОСОБА_4 виготовити проект відведення земельної ділянки в ліцензованій землевпорядній організації та подати на розгляд сільській ради у встановленому порядку.

Уточнено площу земельної ділянки у п. 1 рішення сільської ради від 21 грудня 1993 року «Про передачу земель у приватну власність» в частині передачі у власність земель ОСОБА_5 . Передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_4 , площею 0,125 га. Зобов`язано ОСОБА_5 виготовити державний акт про право власності на земельну ділянку.

Також рекомендовано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укласти договір про встановлення земельного сервітуту про право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка та ОСОБА_5 , за життя, державні акти про право власності на вказані земельні ділянки не отримували. Після смерті ОСОБА_5 сторони не домовились щодо порядку користування земельною ділянкою, площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

З метою вирішення питання щодо можливості визначення порядку користування спірною земельною ділянкою за клопотанням представника позивачки адвоката Кажука В.Б. ухвалою Долинського районного суду від 19 березня 2019 року призначено судову земельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта №99 від 29 березня 2021 року провести реальний розподіл земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, межі якої визначено кадастровим планом, виконаного ФОП ОСОБА_8 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на дві окремі земельні ділянки таким чином, щоб кожна зі сторін мала окремий заїзд до житлового будинку та надвірних будівель, які перебувають у користуванні останніх, без ділянок спільного користування та сервітутних обмежень, технічно неможливо.

На розгляд суду експертом запропоновано 5 варіантів порядку користування земельною ділянкою у відповідності до розміру їх ідеальних часток у будівлях і спорудах.

Після проведення експертизи позивачка уточнила позивні вимоги і просила визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до п`ятого варіанту порядку користування земельною ділянкою земельно-технічної експертизи.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлю, споруду.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності (законному користуванні - адже права постійних користувачів земельних ділянко підлягають судовому захисту нарівні з правами власника), здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

За аналогією, відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сторони, які є співвласниками житлового будинку, дійти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою не можуть, а тому суд встановив порядок користування земельною ділянкою згідно з варіантом 5 висновку експерта № 99 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 29 березня 2021 року, який найбільш наближений до того порядку, що склався між сторонами та забезпечує можливість проїзду та проходу до будинку та господарських споруд, що перебувають у власність сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторона відповідача не була повідомлена експертом про проведення обмірів земельної ділянки не заслуговують на увагу. За змістом висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №99 від 29 березня 2021 року експертом 15 травня 2019 року на адресу сторін було направлено клопотання про огляд об`єктів дослідження. 17 липня 2019 року огляд об`єктів дослідження, що за адресою: АДРЕСА_1 проведено в присутності учасників справи, в тому числі відповідачки ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_1 та адвоката Бойка А.І. (а.с.77-78).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання у апеляційній скарзі щодо не відображення у висновку експертизи наявності заїзду до господарства ОСОБА_7 по земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні з іншої дороги по АДРЕСА_2 . Із звукозапису судового засідання від 07 вересня 2021 року встановлено, що будь-яких документів щодо користування позивачкою іншою земельною ділянкою в розпорядження експерта не направлялись і такі відсутні в матеріалах справи.

Не спроможними є і посилання в апеляційній скарзі щодо відсутності необхідності в облаштуванні воріт із сторони АДРЕСА_1 . За змістом позовної заяви вказано, що влітку 2018 року ОСОБА_3 забетонувала і зварила електрозваркою ворота, а також встановила паркан, яким перекрила доступ до хати зі сторони подвір`я. Будь-яких доказів на спростування вказаної обставини відповідачка в суді першої інстанції не подала. Не представила таких сторона відповідача і в апеляційному суді.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи за відсутності сторони відповідача, яка не була належним чином повідомлена про судове засідання.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно із вимогами статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема: у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; у разі якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Матеріалами справи підтверджується, що після поновлення провадження справа неодноразово призначалась до розгляду. 07 жовтня 2021 року в судовому засіданні, в якому приймали участь представники ОСОБА_3 -ОСОБА_1 та адвокат Бойко А.І., було оголошено перерву до 10.00 год 12 жовтня 2021 року. Про судове засідання 12 жовтня 2021 року представники відповідачки були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про ознайомлення про час, дату, місце розгляду справи.

12 жовтня 2021 року сторона відповідача у судове засідання не з`явилась,причин неявки не повідомила та не подала клопотання про відкладення розгляду справи.

За змістом протоколу судового засідання судом ухвалено продовжити розгляд справи у відсутності представників відповідача. О 16.21 год суд видалився в нарадчу кімнату. 13 жовтня 2021 року о 08.50 год судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Бойка А.І. щодо неявки в судове засідання 12 жовтня 2021 року з поважних причин (у зв`язку із перебуванням на лікарняному), оскільки про такі причини своєї неявки в судове засідання він не повідомляв суд першої інстанції та не представляв відповідні докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк