Провадження №2/523/260/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Кащавцевої А.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої дії ОСОБА_2 , як законний представник, за участю третьої особи без самостійних вимог Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ

Представник ОСОБА_1 , адвокат Вечерова Є.М. звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником вказаної вище квартири. Втім, на житловій площі зареєстровані її дочка, ОСОБА_2 та онучка, ОСОБА_3 , 2010 року народження, які виїхали з квартири та не проживають в ній більше одного року. В квартирі відсутні речі належні відповідачам та вона не перешкоджає їм у проживанні. За твердженням позивача, відповідачі на теперішній час проживають в Російській Федерації, Краснодарській край. Реєстрація відповідачів в квартирі порушує її право власності. Посилаючись на ст. 405 ЦК України позивач просить задовольнити її позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не з`явилась. Її представник, адвокат Вечерова Є.М. направила заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , діючи від свого імені та від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 направила до суду заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі посилаючись на те, що вони не є громадянами України, є громадянами іншої держави, мають на праві власності в РФ власне житло та не мають наміру повертатись до України. Просить проводити розгляд справи за їх відсутності.

Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так, ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 15.06.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., реєстровий номер 695, є власником квартири АДРЕСА_1 .

З представленої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради довідки (відомості №А3-248686-ф/л) від 28.09.2021р. на житловій площі в спірній квартирі з 10.06.2015р. зареєстровані ОСОБА_2 , 1984 року народження, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно наданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 (після укладання 30.05.2008р. шлюбу ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою ОСОБА_1 . З представленої копії свідоцтва серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_2 . Тобто, ОСОБА_2 , як дочка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як онучка позивачки, зареєструвавши своє місце проживання на вказаній вище житловій площі, правомірно набули право її користування, як члени сім`ї власника квартири.

Як убачається з копії паспорта, виданого 28.07.2016р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою Російської Федерації та з 07.05.2021р. зареєстрована в АДРЕСА_2 . Разом з нею, за вказаною адресою, зареєстрована та проживає її дочка ОСОБА_3 .

Крім визнання факту не проживання відповідачів в спірній квартирі з червня 2015р., відсутності належних їм речей в квартирі, таке також підтверджується представленим актом від 04.10.2021р., складеного та підписаного сусідами позивача, підписи яких були посвідчені головою ОСББ «Мрія-132».

Під час розгляду справи судом не встановлено будь-яких перешкод в проживанні відповідачки в спірній квартирі.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України.

Так, відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За приписами ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ч.3 той же статті місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідачі по справі понад один рік не проживають на спірній житловій площі без поважних на те причин, з урахуванням визнання ОСОБА_2 позовних вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом.

Разом з тим, суд вважає, що посилання представника позивача на ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є безпідставні, так як вказана норма була виключена на підставі Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021р., який набрав законно сили з 01.12.2021р.

Згідно ст.ст. 141,142 ЦПК України в зв`язку з визнанням відповідачкою позовних вимог під час проведення підготовчого судового засідання, з неї слід стягнути на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору, в розмірі 454,00грн., інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268,279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 454,00грн. Інший розмір судових витрат у вигляді судового збору в сумі 454,00грн. повернути позивачу з державного бюджету.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3 ;

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_4 , проживає в АДРЕСА_2

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_4 , проживає в АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційний суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 08 лютого 2022р.

Суддя