ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/1147/21 р.
2/622/31/22

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Чернової О.В.,

за участю секретаря Дмитренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів, стягнення пені по аліментам,
ВСТАНОВИВ:
25.10.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій вона з урахуванням уточнень просить суд:

- змінити розмір аліментів, визначений рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19.02.2018 по справі №622/826/17 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини-доньки ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 750,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із щомісячною індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 17.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом їх збільшення до мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину- в розмірі 100%, яка складає 2510,00 грн., щомісячно, із щомісячною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 21568,50 грн.;

- судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що вонаперебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Дитина після розлучення залишилася проживати з нею та перебуває на її утриманні. Згідно рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19.02.2018 на користь неї з ОСОБА_2 на утримання доньки стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. Внаслідок невиконання рішення суду за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті аліментів у сумі 21568,50 грн. Розмір аліментів за рішенням суду недостатньо для матеріального утримання дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Дитина навчається в першому класі, тому потребує значних витрат. У зв`язку з невиплатою їй аліментів її матеріальне становище значно погіршилося, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім`ї. Крім того, на даний час дитина хворіє та має встановлений діагноз G93.8- органічне ураження ЦНС. У разы виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За розрахунками позивачки в період з січня 2019 по жовтень 2021 сума неустойки яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивачки складає більше 100%. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, в зв`язку з цим позивач вимушена звернутися до суду з вищевказаною заявою

Ухвалою судді від 27.10.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Недоліки усунено в повному обсязі.

Ухвалою від 29.11.2021 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги викладені у позовній заяві ОСОБА_1 не визнав повністю, виходячи з наступного:

Дійсно, Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19 лютого 2018 року з нього на користь останньої на утримання доньки ОСОБА_3 було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 750.00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із щомісячною індексацією відповідно до закону, починаючи з 17.08.2017 року. Зазначив, що в період з 29.05.2019 року по 15.10.2020 року він проходив строкову військову службу. В цей період будь-які доходи у нього були відсутні, він повністю перебував на державному забезпеченні. З цих підстав не мав реальної можливості виконувати аліментні зобов`язання, і заборгованість по аліментам за цей період виникла з незалежних від нього обставин. В зв`язку з чим він переконаний в тому, що підстави для нарахування та стягнення з нього неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за цей період відсутні. Більш того, про призов на строкову військову службу він належним чином повідомляв державного виконавця, на виконанні якого перебуває виконавче провадження. В зв`язку з чим, у відповідності до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» зазначене виконавче провадження підлягало обов`язковому зупиненню. Тому просив відмовити в повному обсязі. Позов ОСОБА_4 в частині збільшення розміру аліментів є необґрунтованим, адже нею не наведено достатніх підстав та доказів, які б вказували на зміну матеріального чи сімейного стану, або інші обставини в обґрунтування позовних вимог.

У відповіді на відзив позивачка вважає, що відзив відповідача не відповідає вимогам змісту, форми та порядку подання відзиву на позов. Проходячи військову службу відповідачу виплачувалося грошове забезпечення, крім того за ним було збережено робоче місце та середня заробітна плата за умови офіційного працевлаштування. Відповідач не повідомив про це державного виконавця, не прохав про зупинення виконавчих дій, а тому йому правомірно нарахували заборгованість та пеню. Вважає, що зміна розміру аліментів, шляхом їх збільшення до мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину в розмірі 100% одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не спричиняє жодних обмежень або порушень прав відповідача, оскільки, якщо сума аліментів буде складати більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, він може прохати суд про зменшення розміру аліментів, а тому її вимоги в цій частині вважає обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та принципу справедливості та розумності. Тому просила відзив не приймати та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_6 , про що складено актовий запис про народження № 61 та Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції Харківської області видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_1 (а.с. 7).
24 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.10).
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19.02.2018 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 750,00 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили. Видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження (а.с.11-12,13,15)
Згідно довідки про розмір заборгованості по аліментам від 07.09.2021, станом на 01.09.2021 борг ОСОБА_2 по аліментам складає 24083,50 грн.(а.с.17)
Як вбачається з консультаційного висновку спеціаліста від 04.08.2021 ОСОБА_7 , 03.06.2015 року має встановлений діагноз основний G93.8 органічне ураження ЦНС, синдром вегетативних дисфункцій, внутрішньочерепної гіпертензії (а.с.19,20,21).
Згідно довідки ВЧ НОМЕР_2 №1343 від 04.05.2019 солдат ОСОБА_2 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 від 23.04.2019 до теперішнього часу (а.с.69).
Згідно довідки № 2514 від 15.10.2020 ОСОБА_2 з 29.05.2019 по 15.10.2020 проходив строкову службу у військовій частині НОМЕР_3 , його грошове забезпечення за цей час складало 7882,73 грн. (а.с.68).
При цьому, відповідно до ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження" дане грошове забезпечення не є виплатами на які не може бути звернено стягнення.
Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 2 кварталу по 3 квартал 2021 року отримував доходи з таких джерел: ВЧ НОМЕР_3 нараховано та виплачено 7978,54 грн; УСЗН нараховано та виплачено 1921,00; ВЧ НОМЕР_3 нараховано та виплачено 4264,19 грн.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.
Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
З позовної заяви вбачається, що заявляючи вимоги про зміну способу стягнення аліментів, стягнутих на користь позивача, остання не зазначає жодного факту про зміну матеріального стану.
Суд приходить до висновку, що заявлені позивачем обґрунтування вимог мають стати підставою для стягнення додаткових витрат на утримання дитини, такі витрати не носять постійного характер , проте така вимога позивачем не заявлена.
Отже, позивач не надав суду належні і допустимі докази зміни свого матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків, що у відповідності до ст.192 СК України є підставою для зміни розміру вже стягнутих рішенням суду аліментів.
З огляду на вищезазначене, у позивача відсутні обставини, які б вказували на підстави зміни встановленого вже судом способу стягнення аліментів.
Вирішуючи спірне питання щодо стягнення пені по аліментам, суд виходить з того, що за умовами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що не виконується відповідачем.
Згідно приписів ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В силу ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У відповідності до ч. 1 ст. 3 вищевказаної Конвенції ООН, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16-ц, сума пені за кожен місячний платіж, по якому настало прострочення розраховується наступним чином:
П=С (простроч) х1% :100 х К (днів), де -
П- розмір пені за прострочення платежу за один місяць,
С(простроч) - розмір простроченої заборгованості за конкретний місяць (з урахуваннм сум часткового погашення),
К(днів) - кількість днів прострочки (з першого дня місяця, який є наступним після місяця, у якому настала про строчка, до дня фактичної сплати заборгованості),
Остаточна сума до стягнення складає:
С(стягн) = (П1+П2+П3…+Пн) - ПЗ, де -
С (стягн) - остаточна сума пені до стягнення,
(П1+П2+П3…+Пн) - сукупний розмір сум пені, розрахованих окремо для кожного місячного платежу, але яка не перевищує 100% заборгованості по аліментам.
ПЗ - загальна сума штрафів, застосованих до відповідача відповідно до ч.14 ст. 71 Закона України «Про виконавче провадження».
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Відповідно до ст. 196 СК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006, неустойка (пеня) сплачується за весь час прострочення сплати аліментів.
Зазначена правова позиція висловлена Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).
Таким чином, якщо виходити з формули розрахунку, визначеної в позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16-ц, та розрахунку у ОСОБА_2 заборгованість з виплати аліментів з урахуванням пені становить 21568,50 грн.
В силу ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 був обізнаний про наявність у нього обов`язку та заборгованості зі сплати аліментів, доказів про звернення до державної виконавчої служби та військової частини з приводу зупинення виконавчих дій та/або відрахування аліментів із його грошового забезпечення, суду не надав, як і доказів погашення боргу після закінчення проходження військової служби, отже відсутність його вини у виникненні заборгованості не довів, а тому з відповідача за період з листопада 2019 по листопад 2021 підлягає стягненню неустойка (пеня) за заборгованістю по сплаті аліментів у розмірі 21568,50 грн.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати в сумі 908,00 грн.
Керуючись ст. 81, 89, 259,263, 265, 280,281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів, стягнення пені по аліментам, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 21568,50 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 14.02.2022.

Суддя О. В.Чернова