Справа № 490/7135/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Шелестюк І.С., розглянувши в підготовчому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, в якій позивач просить суд розірвати шлюб, укладений 20.02.2017 року між сторонами; визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що 20.02.2017 року сторони зареєстрували шлюб. З 2020 року позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 2019 року стосунки між сторонами погіршились, зникло взаєморозуміння, взаємоповага, стали частими сварки. З того часу кожен з подружжя живе своїм життям та власними інтересами. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та шлюбних відносин не підтримують. Фактично сім`я припинила своє існування.

Між сторонами виник спір щодо місця проживання їх спільної дитини. До березня 2021 року дитина сторін проживала з відповідачкою. Проте, внаслідок того, що остання не займалась вихованням їх спільної дитини, не створила належних соціально-побутових умов для її проживання (дитина проживала у господарській будівлі непридатній для проживання людей), зловживала спиртними напоями, що негативно вплинуло на розвиток та психологічний стан дитини, позивач вимушений був забрати дитину до себе. З 29.03.2021 року дитина мешкає разом з позивачем. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх спільної доньки.

Позивач зазначає, що має роботу, стабільний дохід, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В теперішній час дитина відвідує дошкільний навчальний заклад «Сонечко» Терпіннівської сільської ради.

Відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини, ніде не працює.

На сьогоднішній день дитина адаптована до теперішнього її місця проживання разом із батьком. Розірвання її соціальних стосунків, які встановились на теперішній час, негативно відіб`ється на її фізичному та психологічному стані. Проживання дитини разом з позивачем відповідає її інтересам.

Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки з донькою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 28.10.2021 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки, прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.

25.11.2021 року до суду надійшла заява відповідачки, в якій вона зазначає, що позов визнає, проти його задоволення не заперечує та справу просить слухати без її участі.

27.01.2022 року на адресу суду надійшов лист від служби у справах дітей Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, в якому міститься клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , про врахування вказаного висновку та розгляд справи без її участі.

28.01.2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі позивача, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Частинами 3 та 4 статі 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

При цьому, частинами 2, 4 та 5 статті 206 ЦПК України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

20.02.2017 року Виконавчим комітетом Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис № 04. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копію Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 20.02.2017 року Виконавчим комітетом Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області.

Сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого 30.06.2017 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 837.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Отже, якщо позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Таким чином, приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка позов визнає, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині вимог щодо розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини, судом встановлено наступне.

Довідкою № 2429, виданою 25.11.2021 року Виконавчим комітетом Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, підтверджується, що позивач ОСОБА_1 , 1994 року народження, мешкає, але не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Має склад сім`ї: співмешканка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка мешкає з 29.03.2021 року. Довідка видана згідно Акта обстеження депутата ОСОБА_8 від 25.11.2021 року.

Згідно Акта обстеження умов проживання від 01.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 умови проживання задовільні. Під час перевірки в будинку було прибрано, чисто, речі поскладані. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окреме спальне місце, шафа для одягу, одяг та взуття за сезоном, іграшки. В сім`ї з повагою відносяться один до одного. В будинку чисто, прибрано, тепло.

Відповідно до Характеристики №680, виданої 01.04.2021 року Виконавчим комітетом Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, у відношенні гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до виконкому Терпіннівської сільської ради скарг та заяв не надходило. З судами не конфліктує. За місцем мешкання характеризується добре.

Згідно Довідки № 33 від 08.04.2021 року ОСОБА_1 дійсно з 18.03.2019 року працює у структурному підрозділі «Мелітопольська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» і зараз займає посаду монтера колії 3 розряду.

За місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується Характеристикою, виданою структурним підрозділом «Мелітопольська дистанція колії».

Матеріалами справи підтверджується, що позивач має стабільний дохід. Зокрема, в матеріалах справи наявні Довідки про доходи позивача ОСОБА_1 .

Згідно Довідки № 57, виданої 16.04.2021 року закладом дошкільної освіти «Сонечко» Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує ДНЗ «Сонечко» Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області з 15.04.2021 року.

Крім того, Рішенням Виконавчого комітету Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області №92 від 28.12.2021 року затверджено висновок органу опіки та піклування Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (абз. 1 ч. 1 ст. 161 СК України).

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

У ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року по справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Досліджені у справі докази свідчать про те, що позивач добросовісно виконує батьківські обов`язки щодо малолітньої доньки, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує дитину усім необхідним.

Судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали б на її виховання та розвиток.

Також, суд на виконання вимог статей 200 та 206 ЦПК України враховуючи наявність письмової заяви відповідачки про визнання позову, встановив, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи викладене, а також визнання позову відповідачкою, відсутність заперечень щодо визначення місця проживання дитини з батьком, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині.

Крім того суд зазначає, що залишаючи малолітню дитину проживати з батьком не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки мати дитини у такому випадку не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачка до початку розгляду справи по суті визнала позов у повному обсязі, 50 % судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а саме 454,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 142, 206, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 ), третя особа Виконавчий комітет Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20.02.2017 року Виконавчим комітетом Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 04.

Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп., що становить 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову згідно квитанції № 0.0..1 від 12.08.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін