Справа № 161/1906/20 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/208/22 Категорія: 31 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.

секретар Вакіна Д. О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Красневич Олександр Анатолійович про визнання недійним договору дарування за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулась в суд з вказаним позовом покликаючись на такі обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Після його смерті, в березні 2018, вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що складалася в тому числі з ѕ частин квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, їй стало відомо, що частка в зазначеній квартирі була подарована батьком його новій дружині ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27.02.2014. Інша ј частина квартири, відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2009 визнана за нею, як спадкове майно, після смерті матері. 29.05.2018 отриману в дар частку квартири, відповідач ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_6 .

Із копії оспорюваного договору дарування вона встановила, що він підписаний не її батьком, а його представником ОСОБА_7 . Зазначає, що на момент, коли від імені її батька укладався договір дарування ѕ частини квартири, батько не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок перенесених захворювань.

Просила суд визнати недійсним договір дарування ѕ часток квартири по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 яка діяла в інтересах ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Красневичем О.А., 27.04.2014 та стягнути з відповідача понесені у справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 листопада 2021 року позов задоволено.

Постановлено визнати недійсним договір дарування ѕ часток квартири від 27 лютого 2014 року, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 від імені якого, за довіреністю діяла ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зареєстрованому в реєстрі за № 388, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Красневичем Олександром Анатолійовичем.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 840 гривень 80 копійок сплаченого судового збору та 17161 гривню витрат за проведення експертизи

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Зазначає, що суд не врахував поданих відповідачем заяв про застосування річного строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, зазначає, що предметом позову є вимога про визнання договору недійсним, для якої встановлено трирічний строк позовної давності. Позивач не заявляла вимог про розірвання договору дарування, для яких встановлено скорочений строк позовної давності 1 рік.

Відповідно до приписів частини І статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2009 є власником ј частки квартири АДРЕСА_2 . Власником іншої частини квартири був ОСОБА_5 , батько позивача.

07.07.2006 ОСОБА_5 зареєстрував шлюб із відповідачем ОСОБА_2

24.02.2014 державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є. посвідчено довіреність за № 3-174, якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_7 подарувати належні йому ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між ОСОБА_5 , від імені якого на підставі довіреності діяла громадянка ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 укладено договір дарування ѕ частки квартири АДРЕСА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Красневичем О.А.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

У висновку судово-психіатричного експерта № 30 від 28.05.2021, комісія експертів ДУ «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України» встановила, що на час укладення договору дарування від 27.02.2014 ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 24.02.2014 ОСОБА_5 при визначенні особи, яка була б його представником при укладенні правочину, а саме: договору дарування ѕ частки квартири, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Крім того, із відповіді на адвокатський запит № 1779/2.8.18 від 02.11.2018, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в Луцькій міській клінічній лікарні у зв`язку з перенесеними інсультами 24.08.2013, 20.02.2015 та 30.07.2017. Після вперше перенесеного інсульту, 24.08.2013 по 13.09.2013, ОСОБА_5 був виписаний з діагнозом ішемічний інсульт в басейні лівої СМА від 24.08.2013 з повною моторною і вираженою сенсорною афазією, правобічною геміплегією на грунті церебрального атеросклерозу. Тиmor сечового міхура. ГПЗ ІІ ст. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Фібриляція передсердь, нормосистолічна форма, постійна. СН ІІ А ст. Діагноз свідчить про те, що пацієнт не міг спілкуватися і розуміти значення слів, які були звернені до нього, самостійно не рухався, права частина тіла паралізована, а відтак його волевиявлення на вчинення оспорюваного правочину не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Згідно з наданими суду медичними картками стаціонарного хворого за 2013-2017 роки, ОСОБА_5 перебував на лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня», неврологічному та реабілітаційному відділеннях, у зв`язку з перенесеними 24.08.2013, 20.02.2015 та 30.07.2017 інсультами. Із зазначених документів вбачається, що стан його був стабільний без суттєвих змін, зберігалась відсутність мови і повноцінного вербального контакту, правобічна геміплегія з відсутністю повноцінного функціонування правих кінцівок. У ОСОБА_5 фіксувалась сенсомоторна афазія з відсутністю мови і продуктивного вербального контакту.

З висновку судово-психіатричного експерта № 30 від 28.05.2021, вбачається, що сенсомоторна афазія - це розлад мовлення, який виникає внаслідок ураження центру мови головного мозку. Сенсомоторна афазія проявляється нездатністю розуміти звернену мову та унеможливленням здатності повноцінно розмовляти, що позбавляє людину в такому стані адекватно оцінювати оточуючу дійсність, усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними.

Встановивши, що на час укладення правочину та визначення особи представника на укладення правочину, ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними,суд на підставі частини І статті 255 ЦК України визнав договір дарування недійсним.

Водночас, в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції спростував доводи відповідача про те, що позивач пропустила строк позовної давності, оскільки встановлено, що про існування договору дарування вона дізналась у березні 2018 року, а до суду з позовом звернулась 05 лютого 2020 року, в межах строку позовної давності.

В апеляційній скарзі відповідачем не наведено інших мотивів незгоди з рішенням суду першої інстанції, окрім як посилань на неврахування судом пропуску строку позовної давності.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності , передбачений положеннями статті 728 ЦК України є неспроможними у зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про розірвання договору дарування ( пункт 5 частини 2 статті 258 ЦК України).

Аналогічні положення містить і стаття 728 ЦК України, якою передбачено, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернулась з позовом про визнання договору дарування недійсним, отже, до таких вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки, про що правильно зазначив суд першої інстанції в оскарженому рішенні.

Позивач ОСОБА_4 не зверталась з позовом про розірвання договору дарування, тому спеціальний строк позовної давності тривалістю один рік, встановлений пунктом 5 частини 2 статті 258 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що до позовної заяви ОСОБА_4 додала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований 07.02.2018, а тому позивач ОСОБА_4 дізналась про порушення свого права саме цієї дати, не спростовує висновків суду про початок перебігу строку позовної давності з березня 2018 року, оскільки Витяг формувався не за зверненням ОСОБА_4 , а за заявою іншої особи.

Крім того, навіть і за таких умов позивач не пропустила трирічного строку позовної давності, встановленого законом для даної позовної вимоги.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та вимоги указаного процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду в даній справі без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 389, 383-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді