Справа №: 272/440/21
Провадження № 2/272/10/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді - Палазюк В.М.

при секретарі Хитоніній М.С.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника органу опіки і піклування Малинівської О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом, в якому зазначає, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку зареєстрований та проживає відповідач, який є сином позивачки. Останнім часом проживання позивача з відповідачем в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідач систематично порушує правила співжиття, що негативно впливає на позивача, як людину похилого віку. Відповідач постійно влаштовує сварки та навіть бійки, принижує позивача, а також зайняв більшу половину будинку та не дає вільно користуватися належним майном позивачці. Позивачка неодноразово зверталася з приводу неправомірних дій сина до поліції. В утриманні будинку та його ремонті відповідач участі не приймає, чим завдає позивачу матеріальних збитків. За даних обставин позивач, яка є власником житла, не може вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а тому просить суд виселити відповідача, який користувався даним житлом за її згодою на умовах сервітуту.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, з вище зазначених підстав, пояснила, що дозволила відповідачу проживати в будинку поки вона перебувала на роботі в м. Києві, однак в 2018 році вона повернулася додому, але відповідач не виселився. Відповідач не приймає участі в утриманні будинку, а право позивача як власника порушено і вона не може розпоряджатися своїми правами, як власник. На пропозицію позивачки виселитися з будинку добровільно, відповідач не відреагував.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з вище зазначених підстав, посилався на порушене право позивача, як власника, просив позов задовольнити при цьому пояснив, що дані відносини виникли на підставі сервітуту, однак письмової угоди не має. Спільне господарство сторони не ведуть, між ними постійно виникають конфлікти з приводу чого позивачка неодноразово зверталася до поліції.

Відповідач до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, за участі його представника, позов не визнає, просить в його задоволенні відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 до суду не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов не визнає, просить в його задоволені відмовити.

На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив в якому представник зазначає про невизнання позову та просить в його задоволенні відмовити. В обгрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідач з народження проживає в будику, є сином позивача, а отже членом сім`ї. Також з відповідачем проживають та зареєстровані в спірному будинку його дружина та двоє їх неповнолітніх дітей. Виселення відповідача потягне за собою також і виселення його сім`ї, що призведе до порушення їх прав, оскільки іншого житла він немає. Конфлікти виникають і їх ініціатором є позивачка, яка постійно шукає причини щоб їх розпочати, оскільки не хоче щоб син з сім`єю проживав в її будинку. Відповідач не створює перешкод позивачу у користуванні будинком і позивачем суду не надано доказів вказаного. Згідно характеристик з місця роботи та місця проживання відповідач характеризується позитивно, як спокійний та врівноважений, без шкідливих звичок, вказане можуть підтвердити і сусіди.

На адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому зазначено, що відповідач користувався житловим будинком зі згоди власника під час дії сервітуту який припинив свою дію, тому і право відповідача на користування даним будинком також припинилось, а тому існують всі підстави для виселення відповідача.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у власності позивача, що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок (а.с.13). Згідно довідки Андрушівської міської ради № 3702 від 22.12.2020 року у житловому будинку АДРЕСА_1 проживає позивачка, її сини з сім`ями, а також відповідач зі своєю сім`єю, а саме із дружиною та двома неповнолітніми дітьми (а.с.14). Як вбачається із копії матеріалів ЄО № 1131 від 08.04.2020 року, ОСОБА_1 зверталась до поліції , однак довідка дільничного офіцера поліції та відповідь Андрушівського відділення поліції свідчать про те, що в ході розгляду звернення не встановлено фактів вчинення кримінального правопорушення (а.с.26). Із листа відділу поліцейської діяльності від 05.03.2021 року вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 від 15.07.2020 року відомості внесені до ЄРДР за ч.1 ст. 125 КК України. (а.с.16). Однак з даного листа не зрозуміло чи має він відношення до поведінки відповідача та результат розгляду даного звернення суду не надано і клопотання про його витребування не заявлялось .

Позивачем в грудні 2020 року відповідачу адресовано вимогу про виселення з житлового будинку (а.с.27).

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_1 , як власник будинку, дозволила своєму синові ОСОБА_4 та його сім`ї проживати у належному їй будинку АДРЕСА_1 . Тобто, вселення відповідача, його дружини та дітей до вказаного будинку відбулося на законних підставах.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що відповідач зі своєю сім`єю займають дві кімнати, в будинку проживають з 2016 року, в ремонті участі не приймають. Створюють перешкоди ОСОБА_1 в доступі до меблів, які знаходяться в тих кімнатах де вони проживають. В доступі до інших приміщень не перешкоджають. Між відповідачем та матір`ю виникають конфлікти з приводу зауважень, які вона їм робить, в тому числі з використанням нецензурної лексики, але останнім часом значно менше. Про домовленість щодо проживання відповідача, а саме на який термін і на яких умовах, їм нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що відповідача та позивачку добре знає, бо це її сусіди. Інколи чула розмови між ними на підвищених тонах, але вона не може стверджувати що це були сварки та причина їх виникнення їй не відома. Про конфлікт між матір`ю та сином їй позивачка не розповідала. ОСОБА_9 живе в будинку та працює біля нього, зокрема зробив відмостку біля будинку та тротуарну доріжку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін, сварки чула, але з приводу чого вони виникали не знає. ОСОБА_9 знає лише з позитивної сторони. Він працьовитий, біля хати робив бетонні доріжки, змурував грубу. Спільне господарство вони не ведуть. Бачила що приїжджала поліція, ОСОБА_9 ходив подряпаний. На даний час ОСОБА_9 вже не проживає в будинку матері, а переїхав із сім`єю в будинок, де наймає житло. Про домовленість щодо проживання відповідача в будинку позивачки, а саме на який термін і на яких умовах, їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що позивачка є його матір`ю, а відповідач братом та він з обома в добрих відносинах. Відповідач проводив незначні ремонти в будинку, за послуги платити пополам, потім менший син позивачки, який теж там проживає, перекрив на ту половину де живе ОСОБА_9 опалення і він палив грубою. На даний час відповідач вже не проживає в будинку матері, переїхавши в інше житло. Про домовленість щодо проживання відповідача в будинку матері, а саме на який термін і на яких умовах, йому нічого не відомо.

Після допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 позивачка підтвердила що відповідач із грудня місяця 2021 року вже не проживає у її будинку.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Передбачений ст. 319 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст.156, ч.1 ст.116 ЖК України.

За положеннями статті 156 ЖК УРСРчлени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

ЦК України не визначає особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин, проте, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.

Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

За положеннями ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. До таких обставин можна було б віднести: систематичне руйнування чи псування колишніми членами сім`ї власника належного останньому житлового приміщення або використовування житла не за призначенням; систематичне порушення колишніми членами сім`ї власника житлового приміщення правил співжиття та етичних норм, що робить неможливим для власника проживання з ними у одній квартирі чи в одному будинку; невиконання колишніми членами сім`ї власника угоди про плату за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі); необхідність для власника у використанні належного йому жилого приміщення в будинку (квартирі) для проживання членів його сім`ї за умови неможливості спільного проживання з колишніми членами сім`ї.

Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_4 систематично порушує правила соціалістичного співжиття, робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними позивачем суду не надано, а тому підстав, передбачених ч.1ст. 116 ЖК України, для виселення відповідача зі спірного будинку не вбачається.

З матеріалів справи слідує, що позивач зверталася до поліції із заявами з приводу виникнення конфлікту із відповідачем, однак відомостей про заходи реагування та висновків про винуватість відповідача матеріали справи не містять. Крім того, судових рішень про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної або іншої відповідальності за вчинення правопорушень у зв`язку з протиправною поведінкою, передбачених адміністративним чи кримінальним законодавством, не надано. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог позивач не привела.

Судом встановлено, що позивач надала згоду на вселення відповідача, але доказів про те, що останній погодився саме на тимчасове вселення до даного будинку та на яких умовах, на який строк позивачем суду надано не було та в ході розгляду справи судом не встановлено. Тому посилання представника позивача , що відповідач проживав на умовах сервітуту, термін дії якого закінчився, є безпідставним.

Крім того в судовому засіданні було встановлено і підтверджено позивачкою, що на даний час відповідач разом з дружиною та дітьми в будинку, що належить позивачці не проживає, оскільки виселився на найману квартиру.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач виселився з будинку і даний факт не оспорюється позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 11.02.2022 року

Суддя:В. М. Палазюк