ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2268/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гусак О.С.,

з секретарем Осадчуком С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: відділ з питань реєстрації/перебування фізичних осіб та Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,

в с т а н о в и в:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 , відповідач), ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 , відповідач), третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов вмотивований тим, що 6 травня 2020 року ОСОБА_2 було укладено з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мoiceєвою Г.В. за реєстровим № 309. 4 червня 2020 року, позивач з своїм малолітнім сином, зареєстрували місце проживання у вказаній квартирі. Таким чином, кв. АДРЕСА_1 , на час укладення договору купівлі-продажу, була вільна і в ній ні хто не проживав та не був зареєстрований, що було перевірено комісією Дарницької РДА та підтверджується актом від 23 червня 2021 року.

Однак, в листопаді 2020 року в квитанціях на сплату спожитого газу ОСОБА_2 виявила, що в квартирі зареєстровані ще дві невідомі їй особи. В зв`язку із цим було здійснено звернення до Відділу з питань державної реєстрації Дарницької РДА з відповідним запитом, на що 1 квітня 2021 року надійшла відповідь, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані в кв. АДРЕСА_1 з 2010 року. 18 березня 2020 року до Відділу з питань державної реєстрації Дарницької РДА надійшло повідомлення, що дані особи проживають у Макарівському районі Київської обл., тому їх було знято з реєстрації у кв. АДРЕСА_1 . 9 листопада 2020 року Відділом з питань державної реєстрації Дарницької РДА було поновлено реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі їх заяви, що вони не змінювали місця свого проживання. Відповідачі не проживають у вказаній квартирі, не є та ніколи не були членами сім`ї позивача, натомість зареєстровані у її квартирі, в зв`язку з чим остання несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Посилаючись на наведені обставини, просила визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування квартирою.

Ухвалою від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження, справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 5 листопада 2021 року.

5 листопада 2021 року в судове засідання сторони не з`явились, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Від представника Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 7 грудня 2021 року.

7 грудня 2021 року в судове засідання з`явився представник позивача Єркін М.М. Відповідачі та третя особа до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник третьої особи надав клопотання в якому не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Розгляд справи відкладено на 24 січня 2022 року у зв`язку з залученням у якості третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА в м. Києві.

24 січня 2022 року в судове засідання з`явився представник позивача, вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явились про розгляд справи повідомлялись належним чином. Від представників Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА в м. Києві надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами.

Вислухавши позицію представника позивача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 6 травня 2020 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Моісеєвою Г.В. (а.с.13-18).

На момент придбання квартирі в ній ніхто зареєстрованим не був. Відповідно до акту від 23 червня 2021 року складеного комісією в складі мешканців буд. АДРЕСА_3 з 25 березня 2020 року по 6 травня 2020 в кв. АДРЕСА_1 ніхто не проживав. З 6 травня 2020 року у вказаній квартирі проживають ОСОБА_2 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6 .

В листі Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 1 квітня 2021 року зазначено, що ними було розглянуто звернення від 18 березня 2021 року стосовно реєстрації місця проживання інших (сторонніх) осіб за адресою: АДРЕСА_2 . Так, 18 березня 2020 року відповідно до абз. 18 ст. 6 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», пункту 24 Правил реєстрації місця проживання та повідомлень, які надійшли з органу реєстрації Макарівського району Київської обл., було здійсненно зняття з реєстрації місця проживання осіб, які зареєстровані за вказаною адресою. Однак, 9 листопада 2020 року, органом реєстрації скасовано зняття з реєстрації місця проживання цих осіб відповідно до заяви самих громадян, як таких, які не змінювали місце свого проживання з 2010 року. Відповідно, при зверненні до селищної ради Макарівського району Київської області факт реєстрації їх місця проживання був спростований.

Тому, з метою виконання запиту приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Моісеєвої Г.В. від 22 квітня 2020 року № 38/01-16 (вх. від 24 квітня 2020 року № 261) про надання інформації щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з вчиненням правочину, відділом було надано інформацію від 24 квітня 2020 року № 823 про відсутність зареєстрованих осіб, адже встановлення факту відсутності зміни місця проживання вказаних вище осіб відбулось лише 9 листопада 2020 року.

За вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2 з 4 червня 2020 року, ОСОБА_6 з 4 червня 2020 року (син позивача), ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з 9 листопада 2020 року.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Тобто, за змістом. 319 ЦК України власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права. Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК України принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

Частиною першою 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідний правовий висновок, який в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для інших судів при застосуванні аналогічних норм права, викладений Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 оку за результатами розгляду справи № 6-158цс14.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Оскільки, відповідачі на момент укладення договору купівлі-продажу від 6 травня 2020 року не були зареєстровані в кв. АДРЕСА_1 , лише 9 листопада 2020 року було прийнято рішення про скасування дії їх зняття з реєстрації місця проживання, не проживають тривалий час в квартирі, житловою площею не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на її утримання не сплачують, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у квартирі позивача немає, внаслідок чого ОСОБА_7 та ОСОБА_4 необхідно визнати таким, що втратили право користування вказаною квартирою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 4, 81, 89, 258-259, 263-265, 279, 351-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_8 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: ОСОБА_7 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач 2: ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Треті особи: відділ з питань реєстрації/перебування фізичних осіб Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації (02068, м. Київ, ул. Кошиця, буд. 11).

Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації (02068, м. Київ, ул. Кошиця, буд. 11).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді в період з 28 січня по 10 лютого повний текст рішення складено 14 лютого 2022 року.

Суддя О.С. Гусак