Дата документу 10.02.2022
Справа № 334/6453/20
Провадження № 2/334/220/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Панасюри Н.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мельнікової А.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав. В позові зазначила, що вона з ОСОБА_3 , перебувала в шлюбі з 29.04.2009 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2016 року між нами було розірвано. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає з позивачкою Після розлучення відповідач жодного разу добровільно не надавав матеріальну допомогу на утримання сина, тому позивачка звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина.

15.10.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя хвалено судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.10.2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

На протязі тривалого часу більш ніж 3-х років відповідач ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні.

Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та дитиною склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача.

Згідно довідки-характеристики від 26.10. 2020 року виданої закладом Запорізької гімназії № 31 територіального відділу освіти Дніпровського району Запорізької міської ради Запорізької області з батьком ОСОБА_3 учителі не знайомі, батьківські збори він не відвідував, особисто не спілкувався з вчителем щодо успіхів дитини.

Відповідач не підтримує зв`язок з позивачкою та з сином. Про дитину він не піклується., його життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, матеріально не забезпечує, засобами зв`язку не зв`язується, до органів опіки та піклування з приводу встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з сином не звертався.

Позивачка просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Мельнікова А.А. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду щодо позову не надав.

Представник третьої особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м. Запоріжжя надав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, також надали Висновок в якому просили суд ухвали законне рішення суду на власний розсуд.

Суд вважає можливим, за згодою позивача провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.

Заслухавши позивача та її представника, розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.04.2009 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2016 року шлюб між нами було розірвано.

В даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_1 , видане 07.12.2010 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції , актовий запис №1045.

Син, ОСОБА_4 , проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від 13.10.2020 року.

Судовим наказом Ленінського районного суду від 15.10.2020 року, з ОСОБА_3 стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно.

ОСОБА_5 не приймає та не цікавиться життям сина ОСОБА_4 .

Так, згідно довідки - характеристики від 26.10.2020 року, наданої Запорізькою гімназією №31 територіального відділу освіти Дніпровського району ЗМР Запорізької області ОСОБА_4 навчається в Запорізькій гімназії № 31 з першого класу 2017 року. Програмний матеріал засвоює на достатньому рівні. Старанний у навчанні та розсудливий у спілкуванні. ОСОБА_4 вихований, стриманий, не схильний до імпульсивних дій та вчинків. Має гарні стосунки з однолітками. Ввічливий, легко відгукується на прохання вчителя. Дитина охайна, доглянута, організована. Мама, ОСОБА_1 , постійно співпрацює з вчителем, радиться та реалізовує поради щодо організації навчання дитини, систематично відвідує батьківські збори (три роки поспіль - голова батьківського комітету), тому бере активну участь у житті класу та школи. Завдяки мамі у класному кабінеті з`явилися нові шафи, стільці. замінено лінолеум та багато іншого. З батьком ОСОБА_3 учителі не знайомі, батьківські збори він не відвідував, особисто не спілкувався з вчителем щодо успіхів дитини.

Згідно з інформації Департаменту охорони здоров`я міської ради КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» від 20.10.2020 року за №2935/01-06, в педіатричній амбулаторії АДРЕСА_1 спостерігається ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Декларація про вільний вибір лікаря на медичне обслуговування укладена з лікарем-педіатром рільничим ОСОБА_8 . Хлопчик перебуває на диспансерному обліку у лікаря алерголога з діагнозом: Поліноз, алергічний сезонний ринокон`юктивіт, щеплений за віком. До центру на прийом до лікаря-педіатра дільничного для проведення щеплень, здачі лабораторних аналізів з дитиною звертається мати ОСОБА_1 . В разі хвороби хлопчика рекомендації лікаря-педіатра дільничного виконує мати в повному обсязі. Після розлучення батько ОСОБА_3 не приймав участі у вихованні дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Статтею 3 СК України передбачено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За приписами ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При цьому, при вирішенні судом питання про позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дітей, бажання спілкуватись і брати участь в їх вихованні.

Відповідно до Висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , №17.02./01-27/716 від 17.06.2021 року, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району прийшов до висновку, беручи до уваги, що гр. ОСОБА_3 не в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина, права і інтереси якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, та з метою захисту прав та інтересів дитини, залишив на розсуд суду питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Відповідно до Висновку психолога-психоаналітика щодо психологічного дослідження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №40 від 24.05.2021, проведеного психологом-психоаналітиком ОСОБА_9 , в ході проведеного дослідження з`ясовано, що у малолітнього ОСОБА_4 сформоване негативне відношення до батька, амбівалентні почуття до батька.

Враховуючи психологічний стан дитини, питання щодо включення дитини у судовий процес, або запрошення до органів опіки та піклування є недоцільним, оскільки така подія, що стосується значущих сторін існування дитини, призводить до глибоких психологічних переживань.

За таких обставин суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-281, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.