Справа № 316/2076/21
Провадження № 2/316/371/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2022 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі суду:

головуючого судді Куценко М.О.

за участі секретаря судового засідання Нестерової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське Бюро Технічної Інвентаризації» Енергодарської міської ради, про визнання права на приватизацію житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Цигиці Л.М. звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради про визнання права на приватизацію. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача зазначила на те, що вона з 20.06.1995 року та по теперішній час зареєстрована та постійно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Ордеру на дане житлове приміщення в позивачки не має, оскільки вказана квартира надавалась батькам позивача та вони вселились до неї на підставі направлення. Рішенням Виконавчого комітету №53 від 29.02.2016 року був затверджений акт прийому-передачі гуртожитку «Славутич 1,2,3» у комунальну власність громади та 07.12.2016 року рішенням №14 наданий дозвіл на приватизацію приміщень гуртожитку. У травні 2021 року позивач звернулась до КП «Енергодарське БТІ» із заявою про приватизацію вказаної квартири, але їй було відмовлено через відсутність ордеру. Вважає відмову у приватизації такою, що порушує її права тому звернулась до суду з даним позовом.

Просить суд визнати за нею право на приватизацію житлового приміщення, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 15.09.2021 року справа прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.21).

Ухвалою суду від 15.11.2021 року справу призначено до розгляду по суті (а.с.33).

В судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цигиця Л.М. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.29).

Відповідач Виконавчий комітет Енергодарської міської ради у судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с.52).

Третя особа КП «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради причини неявки не повідомила, про розгляд справи сповіщалась належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.53).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються сукупністю досліджених доказів та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 з 20.06.1995 року та на даний час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою (а.с.10).

Згідно з довідкою №7218 від 24.05.2021 року (а.с.8), ОСОБА_1 до вселення у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована за наступними адресами:

з 24.08.1990 року по 14.03.1994 рік за адресою: АДРЕСА_2

з 15.05.1994 року по 20.06.1995 рік за адресою: АДРЕСА_3 .

з 20.06.1995 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 участі у приватизації не приймала, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.39).

Позивач з 20.06.1995 року і по сьогоднішній день проживає та зареєстрована у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Відсутність власного житла, набутого на будь-яких підставах, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.49).

Відповідно до ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів.

Відповідно до рішення Енергодарської міської ради від 07.12.2016 року, надано дозвіл на приватизацію житлових та нежитлових приміщень у гуртожитку «Славутич 1,2,3», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно з ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонд», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фон» Рішенням Конституційного Суду № 15 р-п/2010 від 10.06.2010 року, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Згідно з п. 1 рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла) в аспекті конституційного звернення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Реалізувати своє право на приватизацію, позивач не може, оскільки в неї відсутній ордер на житло.

Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам, зокрема житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям житлових приміщень у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до ст. 5 Житлового кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно зі статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

Відповідно до норм Цивільного процесуального законодавства суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст.310 ЦК фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до п.4 ст.31 ЦК фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, установлених законом.

Згідно зі ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 2.12.2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Згідно з конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або які законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі §1 ст.8 конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», п.36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання в право на повагу до житла (рішення від 13.05.2008 у справі «McCannv. theUnitedKingdom», п.50) (пп.40, 41 рішення ЄСПЛ від 2.12.2010).

У п.36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла», за змістом ст.8 конвенції, не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлене у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації в національному праві. Те, чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило б захист на підставі п.1 ст.8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення від 11.01.95 у справі «Buckley v. theUnitedKingdom», п.63).

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Отже, оскільки наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність наймане ним житло та відсутність перешкод передбачених Законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, враховуючи, що позивач вселилась у квартиру на законних підставах та вказана обставина ніким не оспорюється, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права на приватизацію вказаної квартири. Відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,4,11-13,81,209,265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське Бюро Технічної Інвентаризації» Енергодарської міської ради, про визнання права на приватизацію житлового приміщення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.02.2022 року.

Суддя: М. О. Куценко