Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1143/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2022 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Басистої Т.В.,

справа № 677/1143/16-ц,

учасники справи:

позивач Хмельницька окружна прокуратура в інтересах держави,

відповідачі Красилівська міська рада Хмельницької області, ОСОБА_1 ,

предмет позову визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

прокурор Войтов С.В.,

представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу в порядку загального позовного провадження.

в с т а н о в и в:

У провадженні Красилівського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави до Красилівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні прокурор вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вимоги позову не визнала, заявила клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Клопотання мотивувала тим, що позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Яворовецької сільської ради, як такі, що порушують інтереси держави в особі територіальної громади, а тому вважає, що спір є публічно-правовим та відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства. Окрім цього, у клопотанні представник відповідача ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту права.

Прокурор щодо задоволення клопотання представника заперечив, вважав, що між сторонами виник цивільно-правовий спір, а тому справа має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ст. 2 КАС України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень - правових актів індивідуальної дії (ч.1, п. 1 ч.2 ст. 17 КАС України у вказаній редакції).

Суб`єктом владних повноважень є, зокрема, орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України у зазначеній редакції).

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 1 ч.1 ст. 3 КАС України у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду).

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 469/1044/17 від 15.09.2020 року дійшла висновку про помилковість застосування статті 17 КАС України у зазначеній редакції та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень. Для розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формальних критеріїв - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин і предмета спору. Для правильного вирішення питання про юрисдикцію суду визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду).

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (вказаний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18.09.2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12.04.2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02.04.2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18.12.2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18.12.2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19.02.2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26.02.2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21)).

Отже, у публічно-правовому спорі сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні: одна зі сторін - суб`єкт владних повноважень - виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Зазначені функції суб`єкт владних повноважень має виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У вказаній справі прокурором оспорюється рішення 33 сесії Яворовецької сільської ради 6 скликання №11 від 21.05.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 розміром 1,8528 га для ведення особистого селянського господарства та передано її безоплатно у приватну власність.

Відповідно до ч.4 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов`язки безпосередньо виникають, зокрема, з актів органів місцевого самоврядування. Звідси випливає, що рішення цих органів можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст. 21 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядати за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, яких стосується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та заявляти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою такого позову є оскарження речового права (права власності), що виникло у фізичної особи внаслідок реалізації відповідного рішення ради. Тобто, якщо на підставі рішення органу місцевого самоврядування фізична особа набула речове право на земельну ділянку, вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача (вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 15.05.2018 року у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 року у справі № 126/1373/17, від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 25-28), від 20.03.2019 року у справі № 756/5081/14-ц (пункт 32), від 03.07.2019 року у справі № 756/5080/14-ц (пункт 37), від 16.06.2020 року у справі № 554/9719/18)).

Зважаючи на те, що позовні вимоги, заявлені до суб`єкта владних повноважень, спрямовані на оскарження правомірності передання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , суд вважає помилковими твердження представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про публічно-правовий характер спору. З огляду на зміст спірних правовідносин, їхній суб`єктний склад і взаємопов`язаність позовних вимог, наявний спір слід у вирішувати за правилами цивільного судочинства, а тому у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 222, 255, 260, 353 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11.02.2022.

СуддяР. В. Вознюк