Справа № 486/783/21 Головуючий суду у 1-й інстанції Далматова Г. А.
Провадження № 22ц/812/196/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

9 лютого 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Лівшенком О. С.,

за участю: відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради

(далі Орган опіки та піклування)

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 листопада 2021 року, постановлене під головуванням судді Далматової Г. А. у приміщенні суду у місті Южноукраїнськ Миколаївської області о 14 год 59 хв, зі складанням його повного тексту 12 листопада 2021 року, по справі

за позовом

Органу опіки та піклування в інтересах

неповнолітньої ОСОБА_2 , малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4

до ОСОБА_1 ,

третя особа Служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області

(далі Служба у справах дітей)

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до їх матері ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей у розмірі 50% з усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитини відповідного віку, щомісячно з дати звернення та до повноліття кожної дитини.

В обґрунтування позову зазначав, що родина відповідачки перебуває під супроводом з 2.11.2020, на підставі надходження повідомлень навчальних закладів про пропуск старшими дітьми навчання, відсутності на них впливу матері та смертю батька. Родина є зареєстрованою у місті Южноукраїнську, але часто проживає за місцем мешкання бабусі у смт Арбузинка, де відсутні умови для проживання та навчання дітей.

За період 2020/2021р.р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 часто були відсутні на навчанні, залишалися вдома, де ОСОБА_6 виконувала домашню роботу та наглядала за молодшими дітьми. ОСОБА_7 тривалий час прогулював уроки, знаходився у поганих компаніях, так як мати не має на нього впливу. ОСОБА_8 пропускав заняття у дошкільних закладах.

Мати дітей ОСОБА_1 неодноразово викликалася до Служби у справах дітей, але не з`являлася, не проявляла зацікавленість та не вчинила жодних дій для покращення ситуації, яка склалася.

Зі слів сусідів та осіб, що знають цю родину, відповідачка не працює, часто відсутня вдома, залишає дітей на інших родичів та малознайомих осіб. При відвідуванні представниками Служби у справах дітей поводиться агресивно, висловлює до них неповагу, та за зовнішніми ознаками іноді перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

28 січня 2021 року під час комісійного відвідування родини за місцем постійного проживання та реєстрації, матері вдома не було, але була бабуся, на підставі розмови з якої складено акт про оцінку безпеки дітей, внаслідок якого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 влаштовані до соціального навчального закладу КЗ ЦСПРД, де знаходилися тривалий час, за який мати їх відвідала лише три рази та спілкувалася по телефону.

23 березня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП.

Вважаючи такі дії відповідачки неналежним відношенням до виконання своїх батьківських обов`язків, з посиланням на статі 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, статтю 8 Закону України «Про охорону дитинства», пункт 2 частини 1 статті 164, статті 165, 166, 182-183 СК України, просили позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно трьох дітей, яких передати виконавчому комітету Южноукраїнської міської ради, як органу опіки та піклування, з метою їх подальшого влаштування, стягнути з відповідачки на утримання дітей аліменти шляхом перерахування коштів на особисті рахунки дітей, що будуть відкрити у банківській установі.

Письмового відзиву відповідачкою на позовну заяву не надано.

Третьою особою Службою у справах дітей відзиву також не надано, але подано клопотання про задоволення позову Органу опіки та піклування.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування відмовлено та попереджено ОСОБА_1 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей з покладенням на Орган опіки та піклування контролю за виконанням нею батьківських обов`язків.

При ухвалені рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та свідоме нехтування ними, які є підставою для застосування виключної міри у вигляді позбавлення батьківських прав відносно трьох дітей.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, зміст якої є відтворюванням викладених ним у позовній заяві обставин, які, на його думку, він довів у судовому засіданні за допомогою належних доказів. Просив про скасування рішення суду з постановленням нового про задоволення позову. Посилався на безпідставність покладення судом обов`язку щодо доведення обставин виключно на позивача, не застосувавши принцип змагальності сторін.

На думку апелянта, судом не враховано першочергові інтереси дітей, з огляду на наявні у матеріалах справи докази щодо ухилення відповідачки від виконання покладених на неї батьківських обов`язків.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка приймає участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Згідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин 1 і 2 статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 8.04.2020 у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі №331/5427/17.

Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З матеріалів справи вбачається та при вирішенні справи судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11-13). Батько дітей ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.81).

Діти разом з матір`ю є зареєстрованими у приватизованій трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 , де проживають разом з бабусею ОСОБА_11 (а.с.14). Акт обстеження матеріально-побутових умов за місцем постійної реєстрації та проживання ні позивачем, ні третьою особою не складено.

Інша бабуся дітей ОСОБА_12 є власницею будинку АДРЕСА_2 , яку відповідачка разом з дітьми відвідують, та у січні та березні 2021 року діти залишалися разом з бабусею.

За актами обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання бабусі ОСОБА_12 , складеними Службою у справах дітей двічі 19.01.2021 та 29.03.2021, з доданням до останнього фото (а.с.20-21, 39, 92, 98-106), слідує, що умови проживання бабусі є не дуже задовільними. За її місцем проживання не має окремого місця для проживання та навчання дітей.

Неповнолітня ОСОБА_2 є ученицею Рацинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Вознесенського району Миколаївської обласної ради (а.с.15-17). Малолітній ОСОБА_5 є учеником ЮЗШ І-ІІІ ст.№1 ім. Захисників Вітчизни (а.с.37, 43). За період навчального року 2020/2021 з боку ОСОБА_6 встановлені декілька пропусків занять, пов`язаних з несвоєчасним прибуттям до школи-інтернату, з посиланням неповнолітньої та її матері на хворобу та відсутність коштів для поїздки до школи. З боку малолітнього ОСОБА_7 тривалість пропусків уроків є більшою, внаслідок чого директором школи внесено подання на адресу Служби у справах дітей, в якому зазначено про неможливість впливу учительського колективу та матері на дитину, та намагання матері перекласти обов`язок з контролю за навчанням виключно на педагогічний колектив.

Звернень або іншим чином встановлених фактів порушення процесу навчання чи іншого духовного розвитку малолітнього ОСОБА_13 з доведенням їх за допомогою письмових доказів, суду не надано.

В той же час за порушення матір`ю ОСОБА_1 обов`язку щодо забезпечення постійного відвідування навчальних закладів дітьми відносно неї за зверненням Служби у справах дітей компетентними органом складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 КУпАП. Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. У змісті постанови порушення батьківських обов`язків визначено виключно пропуски занять сином ОСОБА_7 строком до 156 навчальних годин, та не влаштування сина ОСОБА_13 до дошкільного навчального закладу (а.с.54).

28 січня 2021 року до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» ОСОБА_5 та ОСОБА_14 зараховані до групи тривалого (стаціонарного перебування) на підставі направлень, виданих Службою у справах дітей (а.с.24-36).

За актами проведення оцінки рівня безпеки дитини, складених до виданих Службою направлень, фактів жорстокого поводження з дітьми не встановлено, не виявлено відхилень від фізичного або розумового розвитку, та ознак погіршення здоров`я, не встановлено фактів знаходження дітей у приміщенні, яке було не пристосовано для їх проживання або залишення дітей у небезпеці чи на осіб, які не є родичами дітей. Підставою для вилучення дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_13 із сім`ї з місця постійного проживання та направлення до комунального закладу стало відсутність 28 січня 2021 року матері за місцем проживання, відсутність належної гігієни у дітей та брудний одяг.

За час знаходження ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у комунальному закладі, починаючи з 28 січня 2021 року не відвідувала їх до 25 березня 2021 року, після чого спілкувалася з ними у телефонному режимі та декілька разів відвідувала їх у закладі (а.с.23, 93).

За поясненнями дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які надані ними у судовому засіданні, відносини у них у сім`ї нормальні, вони допомагають матері та бабусі, а також один одному. Мати до них ставиться добре, спілкується з ними, бавиться, годує, проводить бесіди з необхідності навчання. Донька ОСОБА_6 часто хворіє, а тому її пропуск навчання пов`язано з цим, та хворобою матері. Не відвідування школи та школи-інтернату діти пов`язують як з негативним відношенням у самому закладі, хворобою, не цікавістю, так і з незрозумілістю навчання в період карантину (а.с.107-108).

Родина ОСОБА_1 знаходиться під соціальним супроводом з 2.11.2020 у зв`язку з невиконанням вимог та рекомендацій в частині залучення дітей до освітнього процесу. При визначенні умов для соціального супроводу в період з 18.09.2020 по 28.09.2020 складені акти оцінки потреб родини, з яких вбачається, що ОСОБА_1 офіційно працює прибиральницею в магазині, та намагається змінити графік роботи для надання дітям більше уваги, а з 6 січня 2022 року по теперешній час зареєстрована як безробітна в Южноукраїнській міській філії Миколаївського обласного центру зайнятості. Діти розвинуті, але не повністю виконують функції із самообслуговування, внаслідок чого на вересень 2020 року складено висновок, що сім`я потребує надання соціальних послуг лише з консультування (а.с.44-49, 154зв ).

Усі інші докази є зверненнями та листами Служби у справах дітей, в тому числі виклики відповідачки на засідання (а.с.18-19, 22, 38, 40-42), у яких зокрема містяться твердження, які не підкріплені жодним належним доказом, а саме: залишення дітей на великий строк та на невідомих осіб; грубе поводження матір`ю з дітьми; ведення аморального образу життя та перебування у стані алкогольного сп`яніння. Такі припущення викладені представниками Служби образно з наданням ним своєї суб`єктивної оцінки, та без підтвердження будь-якими доказами, в тому числі без надання їх до суду.

Однак уся інформація, яка викладена представниками Служб у своїх листах, зверненнях та поданнях, здебільшого без підтвердження її належним чином, покладена в основу висновку Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав (а.с.50-53).

На підставі якого, обґрунтовуючи доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку відносно трьох дітей та стягнення на їх утримання аліментів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Такі обставини та надані на їх підтвердження докази суд у відповідності до статті 89 ЦПК України оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо трьох дітей, врахувавши бажання матері та дітей спілкуватись одне з одним, а також те, що матір дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає приймати участь у їх вихованні, намагається змінити ставлення дітей до відвідування навчальних закладів, що є єдиною підтвердженою підставою позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо її доньки ОСОБА_6 та синів ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , а також стягнення аліментів як наслідок.

В цьому разі суд правильно виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав апеляційним судом не встановлені.

За таких обставин, і відповідно до статті 375 ЦПК України, рішення суду, як ухвалене у відповідності до норм матеріального і процесуального права не підлягає зміні чи скасуванню за поданою апеляційною скаргою, та без стягнення з позивача судового збору на користь держави, який слід віднести за її рахунок, так як у даній категорії справ позивачі звільнені від його сплати.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути з цього часу оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова