Справа номер 473/1279/19 Головуючий суду першої інстанції Лузан Л. В.
Провадження номер 22-ц/812/345/22 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О. С.,

за участі представника органу державної виконавчої служби Квашенка С. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2021 року, постановлену о 15 год 40 хв під головуванням судді Лузан Л. В. у приміщенні суду у м. Вознесенськ Миколаївської області, повний текст якої складено 22 грудня 2021 року, за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця,

У С Т А Н О В И В:

24 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала до суду скаргу на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк М. А. про закінчення виконавчого провадження, яку обґрунтовувала наступним.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року визнано неправомірною бездіяльність Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, яка полягала у неприйнятті рішень щодо письмових звернень ОСОБА_1 від 21.08.2018 та 26.02.2019 про затвердження технічної документації щодо земельної ділянки площею 0,1259 га по АДРЕСА_1 , яка призначена для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд. Зобов`язано вказану сільську раду розглянути наведені звернення та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

ОСОБА_1 зазначала, що сільська рада у добровільному порядку судове рішення не виконувала, у зв`язку з чим 28 серпня 2020 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення, яке було закінчено постановою державного виконавця від 01 лютого 2021 року у зв`язку з розглядом звернень постійною комісією сільської ради.

Посилаючись на те, що вказана постанова є неправомірною, бо сільська рада не розглянула її звернення на пленарному засіданні, як то передбачає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», заявник просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 01 лютого 2021 року про закінчення виконавчого провадження №62905003 та зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження.

Також ОСОБА_1 просила поновити строк на оскарження постанови державного виконавця, у зв`язку з тим, що про оскаржувану постанову їй стало відомо лише 24 листопада 2021 року.

Представник органу державної виконавчої служби просив у задоволенні скарги відмовити, оскільки оскаржувану постанову було прийнято правомірно, і права скаржника нею не порушено. Крім того, ним вказано на відсутність підстав для поновлення строку на оскарження постанови, оскільки поважних на те причин ОСОБА_1 не наведено.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови державного виконавця відмовлено, а її скаргу залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець надсилав ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови. Крім того, скаржник за досить тривалий період часу мала можливість вжити заходів, щоб дізнатися про стан виконавчого провадження, в тому числі за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. З огляду на зазначені обставини суд першої інстанції вважав, що наведені заявником причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою не перебувають у площині поважних причин, які були об`єктивно непереборними.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення її скарги.

Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_1 вказувала, що вона дізналася про оскаржувану постанову тільки після того, як звернулася за правовою допомогою до адвоката, який забезпечив їй доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Органом державної виконавчої служби подано відзив на апеляційну скаргу, у якому ним наголошено на тому, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року визнано неправомірною бездіяльність Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, яка полягала у неприйнятті рішень щодо письмових звернень ОСОБА_1 від 21.08.2018 та 26.02.2019 про затвердження технічної документації щодо земельної ділянки площею 0,1259 га по АДРЕСА_1 , яка призначена для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд. Зобов`язано вказану сільську раду розглянути наведені звернення та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

09 січня 2020 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області видано виконавчий лист №473/1279/19, в якому зазначено про зобов`язання Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області розглянути звернення ОСОБА_1 від 21 серпня 2018 року та 26 лютого 2019 року та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

27 серпня 2020 року ОСОБА_1 пред`явила вказаний виконавчий лист до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

28 серпня 2020 року головним державним виконавцем цього Відділу Павлюк М. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62905003 з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Постановою цього державного виконавця від 01 лютого 2021 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.99).

На підтвердження направлення вказаної постанови ОСОБА_1 органом державної виконавчої служби представлено тільки супровідний лист від 01 лютого 2021 року про направлення постанови ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Відомості про отримання скаржником цієї постанові відсутні.

Заявником на підтвердження дати ознайомлення з оскаржуваною постановою надано суду інформацію про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 24 листопада 2021 року, яка була отримана її адвокатом після укладання у цей же день договору про надання правової допомоги.

Після отримання вказаної інформації представником заявника цього ж дня подано скаргу.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог статті 449 цього Кодексу скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Статті 123, 126, 127 ЦПК України регламентують, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском строку її подання.

Згідно з вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, серед іншого, є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Матеріали справи свідчать, що копію оскаржуваної постанови заявник не отримувала, з її змістом ознайомилася 24 листопада 2021 року і у цей же день подала скаргу до суду. Орган державної виконавчої служби на спростування вказаного, крім супровідного листа про направлення оскаржуваної постанови, доказів не представив.

За вказаних обставин не можна погодитися з висновком суду, що ОСОБА_1 втратила право на вчинення процесуальної дії у суді.

За такого оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до районного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2021 року скасувати, а справу направити до цього суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 16 лютого 2022 року.