ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/797/22 Справа № 182/4199/20 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/4199/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Малиневський Павло Петровича, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди про надання відповідачці у позику грошових коштів. На виконання зазначених домовленостей, в період з серпня 2018 року по січень 2019 року, позивач перерахував відповідачці кошти на загальну суму 3 775,62 доларів США.

27 січня 2020 року на адресу відповідачки було направлено вимогу про повернення вищевказаних коштів, яка 31 січня 2020 року нею була отримана.

06 лютого 2020 року відповідачка надала письмову відповідь, в якій повідомила, що повертати отримані кошти відмовляється, оскільки вважає, що між сторонами правовідносини позики не виникли. Крім цього, зазначила, що сторони не дотрималися письмової форми договору.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 775,62 доларів США., три відсотки річних у розмірі 51,51 доларів США та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Малиневський П.П., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неврахування судом першої інстанції переписки між сторонами, яка була надана суду у Додатках №8-9 до позовної заяви, де мова йде саме про повернення грошових коштів, що свідчить про наявність між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики. Зазначає, що відсутність письмової форми договору не тягне за собою його недійсності, оскільки на суд покладено обов`язок встановити справжню природу правовідносин сторін, однак суд першої інстанції цього не зробив.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивачем надано суду документ, який іменується «Wplata-Kopia dla Klienta» від 17 грудня 2018 року, відповідного до якого ОСОБА_1 було здійснено на ім`я ОСОБА_2 переказ грошових коштів (а.с.64-70).

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що ним передано відповідачці ОСОБА_2 , у період з серпня 2018 року по січень 2019 року, грошові кошти у загальному розмірі 3 775,62 доларів США, яка була зобов`язана повернути грошові кошти на вимогу кредитора, однак, отримавши 31 січня 2020 року відповідну вимогу, позику не повернула.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факт укладення між сторонами договору позики, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо передачі грошових коштів у розмірі 3 775,62 доларів США відповідачці ОСОБА_2 у якості боргу та взяття останньою на себе зобов`язань з повернення цих коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ЦК України).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За положеннями ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на те, що позивачем ОСОБА_1 , ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не надано жодних доказів щодо укладення ним з ОСОБА_2 договору позики, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував переписки між сторонами, яка була надана суду у Додатках №8-9 до позовної заяви, де мова йде саме про повернення грошових коштів, колегією суддів не приймаються, оскільки надані позивачем скріншоти із системи «Viber» (а.с. 146-147) не підтверджують факту наявності між сторонами правовідносин, які виникають із договору позики.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Малиневський Павло Петровича, залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: