Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суду м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бобровника К.В. до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усунення перешкод у здійсненні права власності, -
ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бобровника К.В. звернулась до суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усунення перешкод у здійсненні права власності.
Ухвалою судді від 15.12.2020 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження.
24.09.2021 року представником позивача, до початку розгляду справи по суті, подано уточнену позовну заяву до АТ «Укрсиббанк», Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усунення перешкод у здійсненні права власності, у якій просить:
Реєстраційний номер обтяження 13227952, зареєстрований 09.11.2012 року, реєстратором Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 25016979, 09.11.2012, Державний виконавець Кавраська Олена Сергіївна, Орджонікідзевським відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, виконавчий лист №2-209 від 16.06.2010 року, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.
В обґрунтування позову вказує наступне.
16.03.2020 року ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за №2302 від 29.10.2019 року, набула права власності на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №216391895 від 15.07.2020 року.
17.07.2020 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що на належну їй квартиру накладено арешти та обтяження, зокрема - Реєстраційний номер обтяження 13227952, зареєстрований 09.11.2012 року, реєстратором Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 25016979, 09.11.2012, Державний виконавець Кавраська Олена Сергіївна, Орджонікідзевським відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, виконавчий лист №2-209 від 16.06.2010 року, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.
Арешти накладено, коли вищевказана квартира належала колишньому власнику ОСОБА_2 , про що відповідні записи є в державних реєстрах та за його зобов`язаннями. До цих обтяжень теперішній власник жодного стосунку не має, отже наявні арешти та обтяження є незаконними.
Відповідачі правом на по подання відзиву не скористались.
В судове засідання сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідачі причину не явки не повідомили.
дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
16.03.2020 року ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за №2302 від 29.10.2019 року, набула права власності на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №216391895 від 15.07.2020 року.
В подальшому, позивачу стало відомо про те, що на належну їй квартиру накладено арешти та обтяження, зокрема - Реєстраційний номер обтяження 13227952, зареєстрований 09.11.2012 року, реєстратором Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 25016979, 09.11.2012, Державний виконавець Кавраська Олена Сергіївна, Орджонікідзевським відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, виконавчий лист №2-209 від 16.06.2010 року, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.
У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.
Таким чином позивачем не вірно обрано спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82,89,263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бобровника К.В. до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовити повністю.
Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 12.01.2022 року.

Суддя: А.В. Воробйов