Провадження № 2/712/772/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого- судді- Пироженко В.Д.

за участі секретаря Жук О.М.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання дій неправомірними, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання дій неправомірними, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що він 07.10.2021 отримав на свій мобільний пристрій СМС повідомлення про те, що на його пенсійний рахунок Укрсіббанку надійшла соціальна виплата в розмірі 4425,15 грн. Загальна сума на картці була 4432,05 грн.

В цей же день, він зайшов до супермаркету «Велмаркет» для придбання продуктів харчування на вечерю. Набравши товару на 150 грн о 22-30 год, він підійшов до каси та побажав розрахуватися пенсійною карткою. Касир його повідомила, що кошти на картці недоступні. Повторна спроба розрахуватися за товар, не увінчалася успіхом. Охорона закладу попросила його залишити товар та покинути чергу і запропонувала вирішувати всі проблеми з банком.

Після цього, він підійшов до банкомату, вставив картку в банкомат і на моніторі отримав відповідь, що його картка заблокована і йому запропоновано з паспортом підійти до банку.

Наступного дня, 08.10.2021 він о 9-00 год підійшов до офісу «Укрсиббанк» по бул. Шевченка, 218/220, вистоявши чергу 30 хвилин, отримав відповідь менеджера, що він звернувся не до того менеджера і треба почекати.

Він звернувся до керуючого банком по вул. О.Дашкевича і той йому запропонував підійти до менеджера по АДРЕСА_1 , так як той не володів інформацією та пояснив, що він не пройшов ідентифікацію. Позивач повідомив керуючого банком про те, що ще 19.02.2021 року він надав менеджеру банку всі необхідні дані для актуалізації відомостей про власника картки. По поверненню до відділення по АДРЕСА_1 , менеджер ОСОБА_2 повідомила його, що вся проблема виникла в результаті «людського фактору» і вона забула в лютому місяці внести дані позивача до комп`ютера. Перевіривши ще раз всі дані менеджер внесла його дані до комп`ютера та гарантувала, що його пенсійна картка до вечора буде розблокована.

Всі ці події проходили в період пандемії, в той час, як йому виповнилося 64 роки і він відноситься до 1 категорії осіб, які можуть захворіти на коронавірус.

18.10.2021 року він звернувся зі скаргою до керівництва банку щодо подій та неправомірних дій працівників на що отримав відповідь від 23.10.2021 року, за яким банк фактично визнає наявність неправомірної поведінки їх дій по відношенню до позивача та запропонував звернутися до суду.

Вважає, що картковий рахунок був заблокований неправомірно, без законних на те підстав, що призвело до неможливості користуватися власними коштами.

Оскільки послуги відповідачем не були надані з вини банку, він має право вимагати пеню у розмірі 3% від загальної вартості не наданих послуг.

Крім того, діями відповідача йому завдано моральну шкоду у зв`язку з порушенням його прав на вільне розпорядження своїми коштами, необхідністю тривалий час вести переговори та листування з відповідачем, звертатись до суду, витрачати час, що завдало йому приниження, хвилювання та невпевненості, він був позбавлений можливості поїздки до м. Києва у відрядження до фірми ТОВ «ВІАКСІС», так як були відсутні кошти.

Просить визнати дії відповідача щодо блокування його карткового рахунку неправомірними, стягнути з відповідача 398,88 грн пені за затримку надання банківських послуг та 50 000 моральної шкоди.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачу було надано строк для надання відзиву на позовну заяву.

29.12.2021 року до суду надійшов відзив відповідача в якому відповідач позовні вимоги позивача не визнає та зазначає, що 23.09.2009 року між АКІБ «УкрСиббанком» та ОСОБА_1 було укладено договір-анкету про надання банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Банк відкрив позивачу рахунок. Підписавши договір позивач погодився з його правилами та тарифами.

Відповідно до п. 4.1.7 Правил, банк має право вимагати від клієнта необхідних документів і відомостей для з`ясування його особистості, суті діяльності, фінансового стану та інше. 11.03.2021 року у клієнта ОСОБА_1 настала дата проходження планової ідентифікації в банку і 15.02.2021, 16.02.2021, 19.02.2021 було направлено інформаційне повідомлення на контактний номер клієнта.

19.02.2021 року при зверненні до відділення банку клієнтом було надано документи для проведення банком процедури уточнення даних клієнта. Однак, процес ідентифікації клієнта у програмному забезпеченні було не завершено до кінця. Процес ідентифікації клієнта не обмежується заповнення анкетних даних, а передбачає здійснення перевірки даних клієнта на предмет інформації, яка ним надана і доступним публічним джерелам, де може міститись інформація про клієнта ( наприклад: дані про приналежність клієнта до публічних осіб чи пов`язаних з такими публічними особами, наявність у списках осіб проти яких введено санкції тощо).

Після 19.02.2021 року банком здійснювалось інформування клієнта щодо необхідності звернутися до банку для проходження планової дати ідентифікації та верифікації. Зокрема, 11.03.2021 з боку банку було направлено інформаційне повідомлення про необхідність ідентифікації. 06.10.2021 року позивачу було запропоновано проходження ідентифікації дистанційно, проте ідентифікація дистанційно проведена не була. 07.10.2021 року банком було заблоковано картковий рахунок. 08.10.2021 року, коли позивач звернувся у відділення банку, ідентифікація пройшла успішно і рахунок було розблоковано. Просили в позові позивачу відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав частково, в частині стягнення пені вимоги не підтримав, інші вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Як передбачено ч. 1 ст. 55 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Судом встановлено, що 23.09.2009 року між АКІБ «Укрсиббанком» та ОСОБА_1 було укладено договір-анкету про надання банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Банк відкрив позивачу рахунок.

07.10.2021 позивач отримав на свій мобільний пристрій СМС повідомлення про те, що на його пенсійний рахунок ОСОБА_3 надійшла соціальна виплата в розмірі 4425,15 грн. Загальна сума на картці, становила 4432,05 грн.

В цей же день, як зазначає позивач, він зайшов до супермаркету «Велмаркет» для придбання продуктів харчування. Підійшовши до каси для розрахунку надав свою картку і касир його повідомила, що кошти на картці недоступні. Охорона закладу попросила його залишити товар та покинути чергу і запропонувала вирішувати всі проблеми з банком.

Позивач зазначає, що 08.10.2021 він звернувся до офісу «Укрсиббанк» по бул. Шевченка, 218/220, до керуючого банком по вул. О.Дашкевича, який йому запропонував підійти до менеджера по АДРЕСА_1 . По поверненню до відділення по АДРЕСА_1 , менеджер ОСОБА_2 . Перевіривши ще раз всі дані менеджер внесла його дані до комп`ютера та гарантувала, що його пенсійна картка до вечора буде розблокована.

18.10.2021 року позивач звернувся зі скаргою до керівництва банку щодо подій та неправомірних дій працівників.

23.10.2021 року за вих. № 11/73059 начальник центру якості клієнтського обслуговування АТ «Укрсиббанк» надав позивачу відповідь на його звернення в якому зазначено, що банк приносить щирі вибачення за можливі незручності, як ймовірно могли виникнути у зв`язку з даною ситуацією. Отримана інформація була прийнята до уваги та передана на розгляд відповідальним співробітникам банку з метою аналізу та відповідного реагування задля уникнення подібних прикрих ситуацій у майбутньому .

Відповідач в своїх запереченнях посилається на те, що 11.03.2021 року у клієнта ОСОБА_1 настала дата проходження планової ідентифікації в банку і 15.02.2021, 16.02.2021, 19.02.2021 було направлено інформаційне повідомлення на контактний номер клієнта.

Разом з тим, відповідач зазначає, що 19.02.2021 року при зверненні до відділення банку позивачем було надано документи для проведення банком процедури уточнення даних клієнта. Однак, процес ідентифікації клієнта у програмному забезпеченні було не завершено до кінця. Процес ідентифікації клієнта не обмежується заповнення анкетних даних, а передбачає здійснення перевірки даних клієнта на предмет інформації, яка ним надана і доступним публічним джерелам, де може міститись інформація про клієнта ( наприклад: дані про приналежність клієнта до публічних осіб чи пов`язаних з такими публічними особами, наявність у списках осіб проти яких введено санкції тощо).

Проте, відповідач не зазначає яка саме перевірка даних клієнта необхідна була для продовження ідентифікації клієнта.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, після надання своїх даних для ідентифікації 19.02.2021 року, позивач продовжив користування своїм картковим рахунком і до 07.10.2021 року його рахунок не блокувався.

Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Дані приписи стосуються і пенсійних виплат. Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю та соціальних виплат.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у АТ «Укрсиббанку» не було законних підстав для блокування рахунку позивача у зв`язку з чим ці дії банку є неправомірними.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення моральної шкоди судом встановлені наступні обставини.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Отже, враховуючи неправомірні дії відповідача щодо блокування рахунку позивача, суд визнає, що ОСОБА_1 зазнав душевних страждань у зв`язку з такою протиправною поведінкою щодо нього, а тому набув права на відшкодування моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача щодо блокування його рахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц .

Вимоги по відшкодуванню моральної шкоди в сумі 50 000 гривень позивач пов`язує з тим, що ситуація яка виникла в магазині, необхідність його звернення в період пандемії до банку для розблокування карткового рахунку він зазнав внаслідок протиправних дій, а саме зазнав стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність інші негативні переживання. Порушення його прав з боку відповідача викликало у нього негативні емоції.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Що стосується факту завдання моральної шкоди, то позивач зазнав негативних емоції, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Суд вважає, що з урахуванням вразливого стану позивача як пенсіонера, інваліда другої групи, негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання (у розумінні ст. 23 ЦК України), а отже моральну шкоду було завдано.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд виходить з засад розумності та справедливості.

У постанові від 05.12.2018 у справі N 210/5258/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3 ст. 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з судами першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позовну вимогу у розмірі майже вчетверо меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди (п. 68, 70).

Отже, зменшуючи визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, суди повинні наводити відповідні мотиви.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача суд бере до уваги те, що в судовому засіданні сторонами визнана обставина, що рахунок позивача був заблокований у період з 07.10. по 08.10.2021 року, внаслідок таких дій позивач не зміг скористуватись своїми коштами та те, що у цей період позивач не мав іншого доходу і не міг забезпечити своє належне утримання.

Суд, ураховуючи характер моральних страждань позивача, суттєвість вимушених змін у його житті внаслідок блокування рахунку, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із засад розумності і справедливості, зменшує розмір морального відшкодування до 2000 гривень.

Згідно п. 3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, п. 62, ЄСПЛ від 12.07.2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст.41 Конвенції. Зокрема, в рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно правових висновків, викладених у Постанові ВС від 18.04.2018 у справі № К/9901/10765/18, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягненню судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

Керуючись ст. 6,12, 13,18, 263, 265, 268, 279 ЦПК України, на підставі ст. 16, 23, 1167 ЦК України, ППВС України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Акціонерного товариства «Укрсиббанк» щодо блокування карткового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 неправомірними.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсиббанк ( ) на користь ОСОБА_1 ( іпн. НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 гривень.

В іншій частині позову позивачу відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсиббанк ( )на користь держави судовий збір в сумі 1984,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

Позивач: ОСОБА_1 ( іпн. НОМЕР_2 АДРЕСА_2 )

Відповідач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк ( )

Повний текст рішення складений 14.02.2022