Справа №760/1755/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

за участю секретаря Горупа В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В ИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить суд визнати договір позики, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір відповідно до умов якого позивач отримала позику, однак ознайомившись зі змістом договору, вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне.

ТОВ «Алекскредит» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи.

Зазначає, що споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснив інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідач не повідомив письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачу як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваваного договору і позивач був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чек боксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позики відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до ЗУ «Про електронні довірчі послуги», електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу як власноручний підпис та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу 3 ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», договір про надання позики, укладений між сторонами є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, укладений позивачем та відповідачем містить ознаки кредитного договору.

В оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту.

Працівниками ТОВ «Алекскредит» не були надані позивачу розрахунки загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів.

Відповідачем було введено позивача в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема, на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що вона погодилася на укладання зазначеного договору. Також при укладанні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах.

Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладених між позивачем та відповідачем перевищує розмір заборгованості за кредитом.

На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2021 клопотання позивача про витребування доказів задоволено.

10.06.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому він послався на таке. 27.09.2019 ОСОБА_1 зареєструвавшись на веб-сайті кредитора оформила заявку про надання кредиту у розмірі 5000,00 грн. зі строком повернення кредиту 28 днів. Цього ж дня кредитодавець перерахував позивачу на картковий рахунок кошти (кредит) у розмірі 5000,00 грн. В подальшому між сторонами було укладено 12 додаткових угод, згідно умов яких позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до закінчення строку дії договору - 19.09.2020 у загальному розмірі 5855,40 грн. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань за договором у позивача виникла заборгованість. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Сторонами узгоджена сума кредиту, грошова одиниця, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладання такого договору шляхом підписання його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому відсутні підстави для визнання договору недійсним. На момент укладення договору відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу. Таким чином спірний договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства України. На підставі зазначеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно копії Пропозиції укласти Договір (Оферти) №2745190 від 27.09.2019 та копії Договору про надання кредиту №2745190 від 27.09.2019, кредитодавець ТОВ «Алекс Кредит» надав позичальнику ОСОБА_2 кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у розмірі та на умовах, визначених цим договором, у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом й інші платежі у відповідності до умов договору.

На підставі укладеного договору 27.09.2019 кредитодавець перерахував позивачу на картковий рахунок кошти (кредит) у розмірі 5000,00 грн.

Вбачається, що між позичальником та кредитодавцем було укладено 12 додаткових угод, згідно умов яких позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до закінчення строку дії договору - 19.09.2020 у загальному розмірі 5855,40 грн., а саме 5849,00 грн. до 23.03.2020 та 6,40 грн. до 19.09.2020.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань за договором виникла заборгованість.

Відповідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 205, ч.2 ст. 639 ЦК України, п.12 ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що правочин може вчинятися в письмовій (електронній) формі, якщо сторони домовилися укласти такий договір у певній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний з використанням, в тому числі, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з п.1.1 договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання кредиту ТОВ «Алекс кредит», що розміщені на сайті кредитодавця.

У п.7.2 договору вказано, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим договором та правилами (посилання), повністю розуміє та погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися своїх обов`язків та виконувати їх.

Згідно з положеннями п.2.8, 5.1, 5.2 Правил надання ТОВ «Алекс кредит» визначено, що договір про надання кредиту укладається в письмовій формі, а саме: на сайті кредитодавця згідно зі ст.ст. 207, 639 ЦК України та із застосуванням норм ЗУ «Про електронну комерцію».

27.09.2019 позивач на веб-сайті кредитора, зареєструвавшись, оформила заявку про надання кредиту у розмірі 5000,00 грн. та узгоджений строк повернення кредиту 28 днів.

Після здійснення перевірки та прийняття кредитором рішення про надання кредиту, заявнику було направлено паспорт споживчого кредиту, посилання на пропозицію укласти договір (оферта) №2745190 від 27.09.2019, що містить усі істотні умови договору та одноразовий ідентифікатор. Заявник ознайомився з правилами, що знаходяться у вільному доступі на офіційному веб-сайті кредитора, з паспортом споживчого кредиту та офертою, погодившись з якими підписав паспорт споживчого кредиту, акцептував оферту та підписав договір про надання кредиту №2745190 від 27.09.2019 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Примірник договору в електронному вигляді був направлений кредитодавцем на адресу електронної пошти позичальника.

У п.7.5 договору сторони узгодили, що укладаючи цей договір, позичальник заявляє та гарантує кредитодавцю, що він: 7.5.1 усвідомлює та підтверджує, що умови договору йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими; 7.5.2 під час укладання цього договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин; 7.5.3 надав інформацію, відомості та документи для укладення цього договору, які є достовірними і відповідають дійсності.

Із змісту наведених пунктів укладеного між сторонами договору, видно, що позивач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто до підписання договору позивачу була надана вся інформація про умови кредитування.

На підставі укладеного договору кредитодавець перерахував 27.09.2019 на картковий рахунок позивача кредитні кошти (кредит) у розмірі 5000,00 грн., а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до графіку платежів.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань за договором виникла заборгованість.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з п.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з положеннями п.7.10 договору сторони погодили, що договір укладається в електронній формі на сайті кредитодавця згідно зі ст.ст. 207,639 ЦК України та із застосуванням норм ЗУ «Про електронну комерцію», підписання позивачем цього договору відбувається шляхом акцептування оферти (пропозиції укласти електронний договір), яка відповідно до п.2.25 містить усі істотні умови договору, зразок факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця, а також погодження (заяву, згоду) позичальника щодо включення до цього договору інформації щодо наявності кредитного посередника, прізвище, ім`я, по батькові позичальника, типу кредиту, мети отримання кредиту, порядку та умови надання кредиту, загального розміру кредиту, узгодженого строку повернення кредиту. Акцептування оферти здійснюється шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п.7.11 договору підписання кредитодавцем договору відбувається шляхом використання факсимільного відтворення аналогу підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання.

У п.7.3 договору сторони підтверджують, що даний електронний договір, всі додатки до нього, додаткові угоди, правила мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені у письмовій формі.

Таким чином, твердження позивача про недодержання письмової форми правочину спростовується умовами договору, відповідно до яких встановлено, що договір укладений у відповідності до вимог ст.ст. 11,12 ЗУ «Про електронну комерцію» прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. Крім того, на самому договорі міститься підпис позивача за допомогою одноразового ідентифікатору РS2745190. Зазначене свідчить про те, що між сторонами був укладений договір про надання кредиту у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому усі твердження позивача свідчать про намагання ухилитися від виконання ним взятих на себе кредитних зобов`язань.

Щодо посилання позивача про ненадання їй всієї необхідної інформації щодо істотних умов договору, в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування» та включення в договір несправедливих умов, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами 1,3 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Статтею 9 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до ч.1 ст.9 цього закону, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 р. у справі №6-1341цс15.

Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що позивача перед укладенням договору було ознайомлено з інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України, що підтверджується наданими відповідачем документами з підписом позивача. Зокрема, до таких документів належить графік платежів, який знаходиться в Оферті та після її акцептування.

Крім того, інформація відповідно до ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» міститься і на офіційному веб-сайті відповідача.

Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, тому доводи позивача ґрунтуються виключно на поясненнях і спростовуються самим змістом договору. Сторонами узгоджена сума кредиту, грошова одиниця, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також позивачем не доведено порушення з боку відповідача його прав як споживача в частині порядку надавання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, які передували укладенню договору, включення до договору несправедливих умов, а також наявність підстав для визнання договору недійсним. Також позивачем не доведено, що дії відповідача при укладенні договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до змісту п.1.8 Договору, дата надання кредиту, узгоджений строк повернення кредиту і відповідна узгоджена дата повернення кредиту, сума кредиту (загальний розмір кредиту), проценти за користування кредитом, реальна процентна ставка за кредитом, абсолютне значення подорожчання кредиту вказані у графіку платежів, що визначається у Додатку №1 до цього Договору та є невід`ємною його частиною.

У п.7.2 договору, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим договором, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись своїх обов`язків та виконувати їх.

Отже, вказана інформація міститься в Оферті та паспорті споживчого кредиту до укладення договору, та в самому договорі, після акцептування Оферти та підписання паспорта споживчого кредиту, тому твердження позивача про те, що договір не містить ціну та сукупну вартість кредиту не відповідає дійсності.

Щодо посилання позивача на відсутність інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.7.15 Договору, кредитний посередник за цим Договором відсутній. Для отримання даного кредиту позичальнику немає необхідності додатково укладати договори з жодною третьою особою щодо отримання додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням даного кредиту.

Вказана інформація міститься в Оферті та паспорті споживчого кредиту до укладення Договору, та в самому Договорі, після акцептування Оферти та підписання паспорта споживчого кредиту.

Щодо твердження позивача стосовно невідповідності договору вимогам п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Згідно з п.5.3 Договору встановлено, що якщо позичальник не виконав зобов`язання у кінцеву дату виконання Договору, такі зобов`язання є простроченими і позичальник зобов`язаний за вимогою кредитодавця сплатити пеню у розмірі 0% від основної суми кредиту за один день прострочення виконання зобов`язань.

Ставки нарахування процентів і розмір пені за цим Договором: базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%, акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом 1,53%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) 3,00%.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється відповідно до положень ст.1054 ЦК України, виходячи з базової процентної ставки, акцій, програми лояльності кредитодавця, спеціальної процентної ставки по кредиту після спливу узгодженого строку повернення кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється тільки за умови повернення кредиту до спливу узгодженого строку повернення кредиту, наведеного у п.1.9 цього договору. У випадку виникнення заборгованості проценти за користування кредитом за період узгодженого строку повернення кредиту нараховуються, виходячи із базової процентної ставки, а поза межами цього строку виходячи із спеціальної ставки, встановленої для періоду, що перевищує узгоджений строк повернення кредиту.

Отже, у разі, якщо позичальник повертає суму кредиту до спливу узгодженого строку повернення кредиту, то сплачує проценти за користування кредитом за акційними ставками і ставками програми лояльності 1,53%. У разі, якщо позичальник не повертає суму кредиту до спливу узгодженого строку повернення кредиту, то проценти за узгоджений строк повернення кредиту йому нараховуються за базовою процентною ставкою 1,7%, після узгодженого строку проценти (у розумінні ст.625 ЦК України) нараховуються за спеціальною процентною ставкою у розмірі 3%.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що посилання позивача на порушення відповідачем п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо твердження позивача стосовно введення його в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За змістом ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст. ст.229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Згідно з абзацом другим ч.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ст.3 ЦК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом ч.3 ст.509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 р. у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Відповідачем надані належні докази на підтвердження того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його вимоги, відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу.

З огляду на викладене, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 203, 205, 215, 217, 229-233, 629, 639, 1054, 1055 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування», ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: