1Справа № 335/7144/21 2/335/257/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Чернухи В.Е., представника позивача - ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР з 14.06.2021 перебуває малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такий, що опинився у складних життєвих обставинах.

Дитина ОСОБА_3 , проживав разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 о 02-55 год. дитина, за актом органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я, через перебування матері в стані алкогольного сп`яніння доставлена до Міської дитячої лікарні №1, та на час подання позовної заяви ОСОБА_3 переведений до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок «Сонечко».

Відносно ОСОБА_3 складені адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 184 КУпАП та ч. 1 ст. 175-1 КУпАП.

Згідно з оцінкою потреб сім`ї ОСОБА_4 , складеною Запорізьким міським центром соціальних служб, в родині наявні складні життєві обставини.

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 12.05.2021, житло за вказаною адресою однокімнатне, потребує капітального ремонту, меблі старого зразку, в ванній кімнаті відсутній зміщувач та крани, газ відсутній (перекритий), відсутні батареї та опалення, проте в житловій кімнаті прибрано, чисто, є дитяче ліжечко, коляска, дитячі речі, харчування, засоби гігієни.

У вказаному житлі проживають мати дитини ОСОБА_2 , її співмешканець ОСОБА_5 , 1979 року народження, та його брат ОСОБА_6 , 1988 року народження.

На прийомі у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР з ОСОБА_2 проведено бесіду, у ході якої вона висловила бажання повернути дитину, її ознайомлено з відповідальністю за ухилення від виконання батьківських обов`язків.

24.05.2021 комісія з питань захисту прав дитини на засіданні під час розгляду питання доцільності або недоцільності повернення дитини в родину ОСОБА_2 вирішила надати ОСОБА_2 строк 2 тижні для приведення житла в належний стан.

17.06.2021 комісія з питань захисту прав дитини на засіданні під час розгляду питання доцільності або недоцільності повернення дитини в родину ОСОБА_2 , враховуючи відсутність позитивних змін в умовах проживання матері, а також те, що вона не з`явилась на засідання комісії, дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 .

Посилаючись на вказані вище обставини, з метою захисту прав дитини, враховуючи, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_3 на користь особи або установи, яка буде здійснювати опіку над вказаною дітиною, аліменти на його утримання у розмірі ј всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою судді від 23.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.10.2021, яке було відкладено на 02.11.2021, через неявку в судове засідання відповідача у справі, а потім 01.12.2021 за клопотанням відповідача.

Ухвалою суду від 01.12.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляді по суті у відкритому судовому засіданні на 12.01.2022, яке було відкладено на 09.02.2022 через неявку в судове засідання відповідача у справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що наразі вона працює, однак неофіційно, оскільки їй не вдалось офіційно працевлаштуватись на роботу, на запитання суду відповіла, що до центру зайнятості не зверталась, не вживає алкоголь, та намагається кинути палити, аби влаштувати життя своєму сину. З приводу умов проживання вказала, що дійсно у квартирі де вона проживала з дитиною і на теперішній час відсутнє газопостачання, а також теплопостачання, у вказаній квартирі необхідно робити ремонт, однак для цього у неї відсутні грошові кошти. Також вказала, що з часу коли у неї забрали дитину вона двічі приїздила до дитячого будинку де перебуває її син, і погодилася, що його нинішні умови проживання кращі ніж вона може йому забезпечити.

Заслухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис 38.

Батьком дитини, відповідно до ст. 135 СК України, записаний ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_2 разом із дитиною ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, який складений поліцейським УПП в Запорізькій області ДПП Молодцовою В.Г., 16.04.2021 ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , виявила дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його мати ОСОБА_2 перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вказаного акту, дитину ОСОБА_3 доставлено до Міської дитячої лікарні №1, що також підтверджується листом директора КНП «Міська дитяча лікраня №1» ЗМР Лихачової В.І. №01-26/194 від 19.04.2021.

У зв`язку із подіями, які відбулись 16.04.2021, відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Також, постановою ГАБ №366729 від 23.04.2021, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП.

Відповідно до наказу №571 від 14.06.2021, Служби (управління) у справах дітей ЗМР, ОСОБА_3 взято на облік, як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах.

Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт обстеження умов проживання від 12.05.2021.

Згідно зазначеного акту, квартира знаходиться на 2 поверсі триповерхового будинку, житло складається з 1 кімнати, помешкання потребує капітального ремонту, меблі старого зразку, в ванній кімнаті відсутній зміщувач та крани, газ відсутній (перекритий), відсутні батареї опалення, проте в житловій кімнаті прибрано, чисто, є дитяче ліжечко, коляска, дитячі речі, харчування, засоби гігієни.

У вказаному житлі проживають мати дитини ОСОБА_2 , її співмешканець ОСОБА_5 , 1979 року народження, та його брат ОСОБА_6 , 1988 року народження.

10.06.2021 відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, знову проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт обстеження умов проживання від 10.06.2021.

Згідно зазначеного акту, у квартирі не розпочато ремонтні роботи, та ОСОБА_2 під час проведення обстеження у квартирі не було.

24.05.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР розглядалось питання про доцільність або недоцільність повернення дитини в родину ОСОБА_2 , та враховуючи, що у ОСОБА_2 відсутня реєстрації місця проживання, за місцем фактичного її проживання належні умови не створені, ОСОБА_2 надано строк два тижні для приведення житла в належний стан та вирішення питання реєстрації місця проживання.

17.06.2021 вказане питання повторно винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР, та враховуючи відсутність позитивних змін в умовах проживання матері, відсутність реєстрації місця проживання, а також те, що вона не з`явилась на засідання, комісією прийнято рішення про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, що підтверджується висновком № 01/03-33/0569 від 01.07.2021.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Положеннями ст.ст. 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У ч. 4 ст. 155 СК України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним факт того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема нею не створені належні житлово-побутові умови для виховання та проживання дитиниу, а проведена робота профілактично-виховного характеру не призвела до позитивних змін в її поведінці та ставлення до виконання батьківських обов`язків.

У ході судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 були лише висловлені заперечення щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина, однак протягом більш ніж пів року перебування справи у провадженні суду, ОСОБА_2 не надано суду жодного доказу, який би спростовував викладені у позовній заяві обставини, зокрема відповідачем не надано доказів, що нею були вжиті заходи задля покращення умов її проживання, та у цих умовах може проживати її малолітній син.

До того ж, у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 підтвердила той факт, що умови її проживання не змінились, оскільки у неї відсутні грошові кошти для виконання ремонту у квартирі.

Суд враховує і ту обставину, що ОСОБА_2 протягом всього часу перебування справи у провадженні суду, жодних дій, які б свідчили про її бажання повернути дитину у свою сім`ю не виконала, що на думку суду, також свідчить про байдужість відповідача до її малолітньої дитини.

При цьому суд вважає повністю доведено свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що підтверджується діями органу опіки та піклування, який вживав заходів задля вирішення питання про повернення відповідачу на виховання дитини та спільного їх проживання, неодноразово виходив за адресою місця проживання відповідача, та складав акти огляду умов проживання, проводив бесіди з відповідачем, надав їй час для покращення умов проживання.

До того ж, як зазначила відповідач у судовому засіданні, за час перебування її сина у КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», з червня 2021 року вона відвідала його лише два рази, що також свідчить про її байдуже ставлення до дитини.

Відповідач є дорослою дієздатною особою, проте жодних дій спрямованих на її працевлаштування та забезпечення умов для проживання її дитини, нею не виконано, а посилання відповідача на те, що вона працює неофіційно жодним доказом у ході розгляду справи не підтверджено.

Вказані обставини, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, нею не створено належних умов для проживання дитини, у зв`язку із чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд доходить висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 .

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

У позові позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини на особу або установу на утриманні якої буде знаходитись дитина.

Як встановлено судом, станом на час розгляду справи, опіка над дитиною не встановлена і опікуна не призначено.

Разом з тим, визначення конкретної особи на користь якої можливе стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини або установи, є визначальним та залежить від встановлення над дитиною опіки.

Чинним законодавством визначено порядок встановлення опіки над малолітньою дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, та регламентовано права та обов`язки опікуна.

При цьому, суд враховує, що цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, а за відсутності визначеної в установленому законодавством порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого буде передана малолітня дитина, виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 буде неможливим.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини на користь особи або установи, на утриманні якої буде знаходитись дитина, у зв`язку із чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що позивач на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за заявленими позовними вимогами, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, за позовною вимогою про позбавлення батьківський прав, у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір на користь держави у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 лютого 2022 року.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2022 року.

Суддя К.В. Гашук