Постанова

Іменем України

08 лютого 2022 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/985/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

при секретарі Ратушному А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Миронівського районного суду Київської області

від 14 вересня 2021 року

в складі судді Поліщука А.С.

у цивільній справі №371/1475/15-ц Миронівського районного суду Київської області

за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 17 вересня 2015 року подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

12 серпня 2019 року Миронівським районним судом Київської області постановлено ухвалу, якою залишено без розгляду первісний та зустрічний позови.

17 жовтня 2019 року постановою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 12.08.2019 в частині залишення без розгляду зустрічного позову та в цій частині передано справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Отже, предметом даної цивільної справи після вищевказаної постанови Київського апеляційного суду є зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 14 вересня 2021 року зустрічний позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю сторін наступне майно:

житловий будинок, загальною площею 74,90 кв.м., 1958 року побудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

погріб з шийкою, літ. «Д», погріб з шийкою, літ. «Ж», прибудова, літ «а», відкрита веранда, літ. «а1», баня, літ. «б», літня кухня-гараж, літ. «Б», сарай, літ «б1», сарай-прибудова, літ. «в», сарай, літ. «В», гараж, літ. «Г», убиральня, літ. «Е», гараж, літ. «Є», оглядова яма гаражна, літ. «Є/оя», ворота з хвірткою № 1, огорожу № 2, колодязь питний № 3, вимощення № 5-6, стінки підпірні № 7-8, які згідно із Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» (інвентаризаційна справа №37, реєстраційний №128) знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, кадастровий номер :01:201:0030, загальною площею 0,1574 гектара, цільове призначення якої: ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

автомобіль ГАЗ 3302-418, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

автомобіль Volkswagen Lt-28, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

шиномонтажний стенд LC 810 до 23, балансувальний стенд СВ-953 В, стенд діагностики і очистки паливних форсунок, компресор 3KW, 70x3, підкатний домкрат на 3 тонни та пневмогайковерт 1/2.

В порядку поділу спільного сумісного майна визнано (виділено) за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме:

11,7 кв. м. кухні житлового будинку цього домоволодіння, позначеного в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «А»;

11,10 кв. м. частини прихожої житлового будинку цього домоволодіння, позначеного в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «А»;

7,2 кв. м. санітарного вузла житлового будинку цього домоволодіння, позначеного в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «А»;

15,4 кв. м. житлової кімнати будинку цього домоволодіння, позначеного в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «А»;

відкриту веранду, позначену в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «а1»;

погріб з шийкою, позначеного в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «Д»;

гараж, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «Г»;

навіс, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «З»;

вбиральню, позначену в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «Е»;

сарай, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «б1»;

сарай, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «б2»;

сарай, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «б3»;

погріб з шийкою, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «Ж»;

гараж-майстерню, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «Б»;

підпірну стінку, позначену в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» цифрою №7, з припиненням права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на це майно.

В порядку поділу спільного сумісного майна визнано (виділено) за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме:

8,3 кв. м. частини прихожої житлового будинку цього домоволодіння, позначеного в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «А»;

21,20 кв. м. житлової кімнати житлового будинку цього домоволодіння, позначеного в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «А»;

гараж, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «Є»;

оглядову яму, позначену в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «Є/оя»;

навіс, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «в1»;

майстерню, позначену в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «в»;

баню, позначену в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» літерою «В»;

стінку підпірну позначену в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» цифрою № 8, з припиненням права спільної сумісної власності ОСОБА_2 на це майно.

В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за сторонами право спільної часткової власності на наступне нерухоме майно по АДРЕСА_1 :

земельну ділянку, кадастровий номер :01:201:0030, загальною площею 0,1574 га., цільове призначення якої: ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, визначивши їх частки по 1/2 кожної сторони;

колодязь питний, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» цифрою № 3, визначивши їх частки як 1/2 кожної сторони;

ворота з хвірткою, позначений в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» цифрою № 1, визначивши їх частки як 1/2 кожної сторони;

огорожі, позначені в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» цифрами № 2, 3, визначивши їх частки як 1/2 кожної сторони;

вимощення, позначені в технічному паспорті КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» цифрами № 5, 6, визначивши їх частки як 1/2 кожної сторони.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на вищевказане майно.

В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль ГАЗ 3302-418, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіль Volkswagen Lt-28, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , з одночасним припиненням права спільної сумісної власності ОСОБА_2 на ці автомобілі.

В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на шиномонтажний стенд LC 810 до 23, балансувальний стенд СВ-953 В, стенд діагностики і очистки паливних форсунок, компресор 3KW, 70x3, підкатний домкрат на 3 тонни та пневмогайковерт 1/2, з одночасним припиненням права спільної сумісної власності ОСОБА_2 на це майно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 139 869,70 грн, як компенсацію різниці в частці спільного сумісного майна (різницю у вартості рухомого та нерухомого спірного майна), яке виділяється ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Як на підставу скасування рішення посилався на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не заявляла позовних вимог про поділ майна в натурі, клопотання про проведення судової експертизи щодо визначення вартості майна та варіантів поділу не заявляла.

Суд не врахував боргових зобов`язань подружжя, а саме погашення особисто відповідачем коштів за кредитним договором в розмірі 48 895,97 грн після розірвання шлюбу.

Вирішуючи спір, суд поділив майно в натурі, при цьому в рішенні не визначив часток кожного у такому майні.

Крім того, суд не здійснив розподіл майна, а саме: хвіртка, огорожа, колодязь, вимощення №5 та №6, згідно варіанту 1а, вказаного в експертному висновку від 09.02.2018, тоді як дані споруди судом віднесені до спільної сумісної власності подружжя, що порушило розмір часток визначений експертом.

Рішення суду не містить мотивів з яких суд дійшов до висновку щодо розміру компенсації за виділене у власність позивача майно.

Висновок суду про використання обладнання для ремонту автомобілів не відповідає фактичним обставинам справи. Суд не дав оцінки наявним у справі доказам, що це майно було придбано для надання можливості спільному з відповідачкою сину ОСОБА_3 займатися підприємницькою діяльністю. І це майно знаходиться в гаражі за адресою проживання відповідачки та перебуває в користуванні сина. Позивач проживає за іншою адресою та не має доступу до гаражу, в якому це майно находиться.

Висновок Звіту про оцінку транспортного засобу не відповідає фактичній вартості майна на час розгляду справи.

Судом не застосовано ч. 4, 5 ст. 71 СК України, яка підлягала застосуванню при вирішенні питання про стягнення з позивача грошової компенсації за виділення йому у власність рухомого майна.

Вважав, оскільки рухоме майно є неподільним майном, суд повинен був виділити ідеальні частки у майні.

За наведених обставин просив рішення Миронівського районного суду Київської області від 14 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким спірне майно визнати спільною сумісною власністю сторін, а в решті зустрічних позовних вимог відмовити.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в ній.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їхніх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 січня 1982 року сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів виконавчого комітету Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області зроблено актовий запис за №3.

12 вересня 2001 року Миронівським районним судом Київської області ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проте, у відповідності до вимог ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України (діяв на момент ухвалення рішення про розірвання шлюбу) шлюб вважався припиненим лише з моменту реєстрації його розірвання в органах реєстрації актів громадянського стану.

09 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як вбачається із нотаріально посвідченої довіреності, від 25 квітня 2012 року (а. с. 83-84 том 1), довідки виконавчого комітету Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області від 06 серпня 2012 року № 214 про склад сім`ї (а. с. 157 том 1), характеристики члена КМПС «Захист праці» з 2008 року ОСОБА_1 від 12 червня 2012 року № 04-х/12 (а. с. 160 том 1), заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 28 травня 2012 року (а. с. 13, цивільна справа №1017/5603/12), листа Президентові України (а. с. 56, цивільна справа №1017/5603/12), листа Премєр-міністру України від 17 червня 2012 року (а. с. 57-58, цивільна справа №1017/5603/12), листа голові Київської міської державної адміністрації від 17 червня 2012 року (а. с. 59-60, цивільна справа №1017/5603/12), листа головному редактору газети «Голос України» (а. с. 61, цивільна справа №1017/5603/12), листа головному редактору газети «Урядовий кур`єр» від 17 червня 2012 року (а. с. 62-63, цивільна справа №1017/5603/12), характеристики КМПС «Захист праці» від 14 червня 2012 року № 3 (а. с. 99, цивільна справа №1017/5603/12), перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, сторони мали міцні сімейні стосунки, спільно займалися підприємницькою діяльністю, зокрема поставками і продажем м`яса на КП «Житній ринок» в місті Києві (як зазначено ними у листах - понад 23 роки).

Таким чином, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період із 16 січня 1982 року по 09 вересня 2014 року, вели спільне господарство та спільно займалися постачанням м`яса на КП «Житній ринок».

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 14 травня 1991 року, за договором купівлі-продажу придбав житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрованого в КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації», домоволодіння за цією адресою складається із житлового будинку загальною площею 74,90 кв. м., 1958 року побудови, погребу з шийкою, 1964 року побудови, погребу з шийкою, 1964 року побудови, прибудови, 1958 року побудови, відкритої веранди, 1958 року побудови, гаражу-майстерні, 1960 року побудови, трьох сараїв, 1960 року побудови, майстерні, 1994 року побудови, бані, 1994 року побудови, навісу, 2012 року побудови, гаражу, 1960 року побудови, убиральні, 1994 року побудови, гаражу, 2010 року побудови, гаражної оглядової ями, 2011 року побудови, навісу, 1995 року побудови, воріт з хвірткою, 2010 року побудови, огорожі, 2010 року побудови, колодязя питного, 1964 року побудови, вимощення, 2008 року побудови, вимощення, 2011 року побудови, підпірних стінок, 2010 року побудови (а. с. 13-16, 76-82 том 1).

Згідно довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 08 червня 2015 року №1158, в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , відсутнє самочинне будівництво.

Згідно інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 20 червня 2013 року ОСОБА_1 зареєстрував за собою право приватної власності на це домоволодіння.

Згідно видаткової накладної №ВорЦ-01910, ОСОБА_1 07.03.2012 придбав: шиномонтажний стенд LC 810 до 23, вартістю 9 000 гривень, балансувальний стенд СВ-953 В, вартістю 9 000 гривень, стенд діагностики і очистки паливних форсунок, вартістю 10 098 гривень, компресор 3KW, 70x3, вартістю 6 701 гривня 40 копійок, підкатний домкрат на 3 тонни, вартістю 943 гривні 30 копійок, пневмогайковерт 1/2, вартістю 1 055 гривень 70 копійок (а. с. 23 том 1).

Згідно з Актом огляду домоволодіння по АДРЕСА_1 , від 15 вересня 2014 року, під час огляду цього домоволодіння в ньому виявлено шиномонтажний стенд, балансувальний стенд, стенд діагностики і очищення паливних форсунок, компресор, автомобілі «Газель» та «Фольксваген». Підписанти цього акту, серед яких були і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначили це майно як спільне майно (а. с. 19 том № 1).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 вбачається, що 28 березня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль «Volkswagen LT 28» 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 (а. с. 24, 27 том 1).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , 22 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль «ГАЗ 3302-418» 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 30, 33 том 1).

Таким чином, ОСОБА_1 у період перебування в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 набув у власність домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , два автомобілі і технічне обладнання з ремонту та обслуговування транспортних засобів.

З матеріалів справи також вбачається, що 02 вересня 2010 року ОСОБА_1 , шляхом приватизації набув у власність земельну ділянку кадастровий номер: :01:201:0030, загальною площею 0,1574 га, цільове призначення якої: ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У справі, що переглядається, сторони визнали, що майно, яке набуте ними в період шлюбу є спільним майном подружжя, про що зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Отже, висновок суду про визнання спірного майна спільним сумісним майном колишнього подружжя є таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам та нормам сімейного законодавства, які регулюють дані правовідносини.

Апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що вирішуючи питання про поділ майна, суд вийшов за межі зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, виходячи з положень ст. 60-71 СК України та ст. 183, 370, 372 Цивільного кодексу України, поділ майна в натурі може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Отже, законодавцем визначено, що об`єкт нерухомого майна, який є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Крім того, у відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, у даній справі міститься висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, а саме висновок від 27.20.2016 №22197/15-2 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який зроблений за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи та додатковий висновок від 09.02.2018 за №21802/16-43/1734/18-43 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, здійснений за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи.

З даних висновків вбачається декілька варіантів поділу нерухомого майна в натурі, а саме домоволодіння.

Зокрема, суд першої інстанції у рішенні встановив, що згідно вищевказаних висновків будівельно-технічної експертизи, у даній справі можливий поділ нерухомого майна в натурі, оскільки існує технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири (а.с. 190-221 том 1, а. с. 28-53 том 2). Однак, незважаючи на тривалий час розгляду даної справи, сторони в самостійному порядку (за взаємною згодою) не дійшли згоди щодо способу такого поділу.

Дослідивши вищевказані висновок судової будівельно-технічної експертизи та додатковий висновок судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні лише два варіанти можливого поділу спірного домоволодіння, які визначені експертом у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 09 лютого 2018 року, а саме варіанти поділу №1а та №2а, за якими поділу підлягають гараж, позначка в технічному паспорті «Є», оглядова яма позначка в технічному паспорті «Є/оя» та навіс, позначка в технічному паспорті «в1».

Визначаючи варіант поділу домоволодіння із двох можливих, суд взяв до уваги інтереси ОСОБА_2 , а саме в необхідності наявності більшої площі безпосередньо житлового будинку, оскільки остання на відміну від ОСОБА_1 на даний час там постійно проживає, а отже має більшу потребу в наявності кухні та іншої площі будинку, що забезпечує варіант поділу домоволодіння за №1а .

Цей варіант поділу забезпечує ОСОБА_2 не лише більшою площею житлового будинку, а й господарськими будівлями і спорудами (три сараї, вбиральня, два гаража, два погреби, відкрита веранда), які мають важливе значення для забезпечення її можливістю постійно проживати в цьому домоволодінні.

Також, суд врахував, що при такому варіанті розподілу спірного домоволодіння забезпечуються права та інтереси ОСОБА_1 щодо можливості проживати в спірному домоволодінні, оскільки у його власність відходить житлова кімната та частина прихожої, а також гараж, оглядова яма, навіс та майстерня, які він може використати для розміщення обладнання з технічного обслуговування транспортних засобів під час здійснення діяльності як фізична особа-підприємець.

Щодо інших варіантів поділу домоволодіння, вказаних у висновку експерта та додатковому висновку, то суд першої інстанції їх відхилив. А оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо застосування іншого варіанту поділу домоволодіння, відмінного від того який визначено судом, колегія суддів не перевіряє рішення суду на відповідність вимогам закону в цій частині.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині поділу домоволодіння саме у варіанті№1а, який запропоновано у додатковому висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09.02.2018.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не заявляла клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення варіантів поділу нерухомого майна, з огляду на наявність в матеріалах справи додаткового висновку, з якого вбачається технічна можливість поділу в натурі домоволодіння, не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки такі судові експертизи проводилися у цій справі з урахуванням думки обох сторін.

Оскільки в матеріалах справи містяться належні докази про вартість нерухомого майна, колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо не заявлення ОСОБА_2 клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення вартості майна. Більше того, законодавець не вимагає, що визначення вартості майна необхідно визначати лише на підставі висновку експертизи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд поділив майно в натурі та при цьому в рішенні не визначив часток кожного у такому майні не є підставою для скасування рішення суду, оскільки норми закону, якими врегульовано порядок виділення майна в натурі (60-71 СК України та ст. 183, 370, 372 ЦК України), не вимагають обов`язкового зазначення часток кожного із співвласників.

Крім того, власник не позбавлений права звернутися до суду із заявою про роз`яснення рішення суду.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що суд вийшов за межі зустрічних позовних вимог та неправильно вирішив спір в цій частині.

До того ж, як вбачається із зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 просила суд поділити майно, визнавши за нею в порядку поділу спільного сумісного майна право власності на домоволодіння, загальною вартістю 254 590,00 грн. Зі змісту зустрічної позовної заяви не вбачається, що ОСОБА_2 просила поділити домоволодіння шляхом визнання за кожною із сторін права власності в частках.

При цьому, ухвалюючи рішення про поділ нерухомого майна - колодязя питного, воріт з хвірткою, огорож №2, 3 та вимощень №5, 6, які знаходяться на території спірного домоволодіння, суд першої інстанції правильно зазначив, що дане майно неможливо поділити в натурі, оскільки воно є неподільним, містить загальнодоступні об`єкти, тому повинно забезпечувати кожній із сторін доступ на територію домоволодіння, до їх індивідуально визначеної власності (частини будинку, господарських та інших споруд), до води, а отже мають залишатися у спільній власності сторін.

Таким чином, суд першої інстанції з огляду на вказані обставини, правильно вважав за необхідне визнати як за ОСОБА_2 , так і за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на це майно, визначивши їх частки по Ѕ кожному, припинивши при цьому право спільної сумісної власності кожної із сторін.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про визнання за кожною із сторін права власності по Ѕ на наступне майно: колодязь питний, ворота з хвірткою, огорожі №2, 3 та вимощення №5, 6 і такий же варіант поділу цього майна вказано у висновку експерта від 09.02.2018, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом варіантів поділу у вказаному висновку експерта.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині поділу домоволодіння є законним та обґрунтованим, тому відсутні підставі для скасування рішення в цій частині.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц звернула увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

У цій справі ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом за захистом свого порушеного права та просила поділити спільне майно подружжя - домоволодіння. Суд, вирішуючи спір в цій частині, застосував такий спосіб захисту прав ОСОБА_2 , як поділ домоволодіння в натурі, що в подальшому не призведе до необхідності позивачки повторного звернення до суду за відновленням порушеного права.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції, застосувавши положення ч. 3 ст. 71 СК України, правильно вирішив спір в частині поділу наступного майна: шиномонтажний стенд LC 810 до 23, балансувальний стенд СВ-953 В, стенд діагностики і очистки паливних форсунок, компресор 3KW, 70x3, підкатний домкрат на 3 тонни тапневмогайковерт Ѕ, та дійшов обґрунтованого висновку про визнання права власності на це майно за ОСОБА_1 з одночасним припиненням права спільної сумісної власності ОСОБА_2 на це ж майно.

Доводи апеляційної скарги, що суд неправильно встановив обставини справи, зазначивши, що обладнання необхідне для ремонту автомобілів, не спростовують висновку про задоволення позову в цій частині.

До того ж, незважаючи на те, що первісний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просив здійснити саме такий поділ цього рухомого майна, зазначивши, що таке майно придбавалося ним для облаштування майстерні зі здійснення підприємницької діяльності у виді технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів (том 1, а.с. 2 на звороті).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що вищевказане обладнання було придбано для надання можливості сину сторін - ОСОБА_3 займатися підприємницькою діяльністю і що перебуває в його користуванні.

З цих же підстав не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги, що це рухоме майно знаходиться в гаражі за адресою проживання відповідачки, а позивач проживає за іншою адресою та не має доступу до гаражу, в якому це майно находиться.

Крім того, виділяючи автомобілі ОСОБА_1 , суд врахував, що останній їх вивіз за адресою домоволодіння.

Щодо поділу такого рухомого майна, як автомобіль «ГАЗ 3302-418» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль Volkswagen LT-28, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , суд правильно застосувавши положення сімейного законодавства, теж дійшов обґрунтованого висновку про визнання права власності на це майно за ОСОБА_1 з одночасним припиненням права спільної сумісної власності ОСОБА_2 на це майно.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що оскільки рухоме майно є неподільним майном, то суд повинен був виділити ідеальні частки у майні і застосувати положення ч. 4, ч. 5 ст. 71 СК України, з огляду на таке.

Верховний Суд в своїй постанові від 24.03.2021 у справі №501/2211/18 зазначив наступне.

За приписами статті 71 СК України майно, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц (провадження №61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц (провадження №61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі №552/1514/19 (провадження №61-21084 св 19).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд, задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь компенсації різниці вартості рухомого майна, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши презумпцію рівності часток та встановивши, що спірне рухоме майно зареєстровано (придбано) за ОСОБА_1 , є неподільною річчю, дійшов вірного висновку про поділ такого рухомого майна, яке є спільним майном подружжя, шляхом визнання права власності на майно за ОСОБА_1 і стягнення з останнього на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці в частці спільного сумісного майна.

До того ж, суд, взявши до уваги висновок про вартість об`єкта, здійсненого СОД ФОП ОСОБА_6 , правильно встановив вартість автомобілів «ГАЗ 3302-418», 2008 року випуску, та Volkswagen LT-28, 2001 року випуску, (108 050 + 81 038 = 189 088:2 = 94 544).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що висновок про оцінку транспортних засобів не відповідає фактичній вартості майна на час розгляду справи, оскільки докази на підтвердження вартості автомобілів було надано самим скаржником. А під час розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв клопотання про призначення експертизи з визначення вартості транспортних засобів та інших доказів не подавав.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду не містить мотивів розміру компенсації за виділене у власність ОСОБА_2 майно спростовуються висновками суду, викладеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення з посиланням на докази, що підтверджують розмір (вартість) компенсації майна.

Доводи апеляційної скарги, що суд не врахував боргових зобов`язань подружжя, а саме погашення особисто ОСОБА_1 коштів за кредитним договором в розмірі 48 895,97 грн колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вказує сам скаржник кредит він погасив після розірвання шлюбу. Більше того, такі докази ОСОБА_1 було подано в 2020 році, тобто більше ніж через п`ять років після пред`явлення позову. При цьому, ці докази подані в копіях та належним чином не засвідчені. А матеріали справи не містять оригіналів доказів про погашення ОСОБА_1 кредиту.

Апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду про задоволення зустрічного позову в частині поділу земельної ділянки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення зустрічних позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 14 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець