Справа №519/986/21
Провадження № 2/519/76/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

09.02.2022 м. Южне

09.02.2022 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Лемця С.П.,

при секретарі судового засідання Коршак Ю.М.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування квартирою

Встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування квартирою, який обґрунтовано тим, що він перебуває у родинних відносинах з відповідачами, які відповідно доводяться: ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_2 - колишня дружина. Наразі виник спір щодо порядку користування спільним майном квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належить позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності по 1/4 частки кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Южненської ради народних депутатів №183 від 15.03.1996.

У вказаній вище квартирі вони спільно проживали однією сім`єю з моменту отримання її та по 2011 рік. В липні 2021 року у позивача виникла необхідність проживання в вище зазначеній квартирі, однак, коли мав намір до неї потрапити, його не впустили. Позивач звернувся до поліції та отримав відповідь в якій зазначено, що кримінальних правопорушень в заяві не вбачається та дане питання відноситься до цивільно- правового характеру. На неодноразові звернення з проханням впустити до квартири та надати можливість користування квартирою відповідачі постійно ігнорують, в результаті такої поведінки змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що необхідно встановити наступний порядок користування квартирою між її співвласниками, зокрема виділити у користування ОСОБА_1 окрему житлову кімнату площею 18,5 кв. м. з лоджію, яка є примикаючою до даної кімнати; виділити у користування ОСОБА_2 окрему житлову кімнату площею 12,1 кв. м з лоджією, що примикає до цієї кімнати; виділити у користування ОСОБА_5 окрему житлову кімнату площею 12,1 кв.м. з лоджією, що примикає до цієї кімнати; виділити у користування ОСОБА_4 окрему житлову кімнату площею 9.6 кв. м з лоджією, що примикає до цієї кімнати. Усі підсобні приміщення: кухню, коридор, комору, ванну кімнату, вбиральню - залишити у спільному користуванні.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.01.2022 до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви та зазначає, що позивач ОСОБА_1 дійсно є власником ј частини вищевказаної квартири, однак з 2011 року у ній не проживає. На протязі 10 років між сторонами йде судовий спір про поділ спільного майна подружжя. З 2011 року по сьогоднішній день ОСОБА_1 не звертався до відповідачів у справі з приводу проживання у сумісній квартирі, жодного разу не сплачував комунальні послуги та взагалі не приймав будь-яких заходів із догляду за квартирою.

За даними технічного паспорту, взагалі відсутні дві кімнати, площею 12,1 кв.м., натомість містяться кімнати площею 9,6 кв.м., 18,5 кв.м., 10,9 кв.м., 12,1 кв.м. Відповідно жила площа квартири складає 51,1 кв.м., при цьому позивач є власником ј частини квартири, що в свою чергу складає 12,77 кв.м. житлової площі, а в позові він просить виділити кімнату, площею 18,5 кв.м. Обґрунтування позивача необхідністю отримання найбільшої кімнати, площею 18,5 кв.м. не є доведеним, оскільки містить лише посилання на необхідність встановлення в кімнаті габаритного тренажеру, однак не зазначено його розміри, не надано технічного паспорту тренажеру, що в свою чергу позбавляє можливості дійти до висновку про необхідний розмір приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Зазначив, що претендує на найбільшу кімнату, при цьому не заперечує проти інших варіантів, за виключенням найменшої кімнати.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та зазначили про відсутність варіантів встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки взагалі вважають неможливим спільне проживання з позивачем у одній квартирі. Також ОСОБА_3 зазначила, що наразі у найбільшій кімнаті площею 18,5 кв.м. проживає вона з малолітнім сином.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що єдиним виходом із даної ситуації є продаж спільної квартири.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного.

Позивачу та відповідачам в рівних частках належить квартира за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло (а.с.8) та не заперечується учасниками справи.

За даними технічного паспорту спірна квартира площею 84,8 кв.м. складається з чотирьох жилих кімнат, жилою площею 51,1 кв.м., зокрема кімнати площею 9,6 кв.м., 18,5 кв.м., 10,9 кв.м., 12,1 кв.м., до кожної кімнати примикає лоджія, підсобна площа складає 25,3 кв.м. Дана квартира, розташована на 13 поверсі 16 поверхового будинку (а.с.10).

В даній квартирі зареєстровані позивач та відповідачі, а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована, однак фактично не проживає (а.с.16, 37).

Із клопотаннями про призначення експертизи сторони не звертались.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Вирішуючи спір про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить особам на праві спільної часткової власності, суд повинен перевірити, яка частина житлової площі належить кожному із співвласників, встановити ідеальну частку кожного із них, з`ясувати, чи можливо виділити ці частки їм у користування та чи відповідає частка, виділена кожному із співвласників, його частці у спільному майні та чи не порушуються при цьому права співвласників на їхні частки у спільному майні.

Судом встановлено, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на 1/4 частку спірної квартири та має право користуватись своєю власністю, однак відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять перешкоди у користуванні належним йому майном та вважають спільне проживання в одній квартирі взагалі неможливим.

Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що права ОСОБА_1 , як законного співвласника, щодо володіння та користування належною йому частиною квартири порушені та підлягають захисту у спосіб визначений позивачем, а саме шляхом вселення до спірної квартири та встановлення порядку користування квартирою.

При визначенні порядку користування квартирою суд враховує частки у праві спільної власності співвласників, те що у кімнаті площею 18,5 кв.м. на протязі тривалого часу проживає ОСОБА_3 з малолітнім сином та визнання позову відповідачем ОСОБА_4 .

При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованим та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 265 ЦПК України, ст. 319, 321, 391 ЦК України, суд

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаної квартири.

Встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 :

виділити у користування ОСОБА_3 окрему житлову кімнату площею 18,5 кв.м. з лоджією, що примикає до даної кімнати;

виділити у користування ОСОБА_1 окрему житлову кімнату площею 12,1 кв.м. з лоджією, що примикає до цієї кімнати;

виділити у користування ОСОБА_2 окрему житлову кімнату площею 10,9 кв.м. з лоджією, що примикає до цієї кімнати;

виділити у користування ОСОБА_4 окрему житлову кімнату площею 9,6 кв.м. з лоджією, що примикає до цієї кімнати.

Усі підсобні приміщення: кухню, коридор, комору, ванну кімнату, вбиральню залишити у спільному користуванні.

Дата складання повного судового рішення 14.02.2022 о 16.30 год.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП та паспортні дані суду невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Южного міського суду Сергій ЛЕМЕЦЬ