Справа № 515/1066/19
Провадження № 2/513/40/22
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 жовтня 2014 року у загальній сумі 11690 гривень 44 копійки, а також судові витрати у розмірі 1921 гривня 00 копійок.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 28 жовтня 2014 року відповідач звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 28 жовтня 2014 року, в якій підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором, тобто порушує зобов`язання за даним договором.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року позов АТ КБ "ПриватБанк" залишеного без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду - скасовано, направлено справу для продовження розгляду.

Відповідно до розпорядження Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 серпня 2021 року у зв`язку з неможливістю проведення повторного авторозподілу справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано до Саратського районного суду Одеської області, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2021 року передано судді Рязановій К.Ю.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про визнання незаконним та нікчемним стягнення коштів, повернення незаконних коштів було залишеного без руху.

Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконним та нікчемним стягнення коштів, повернення незаконних коштів - повернуто відповідачу.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 18 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу за первісним позовом до судового розгляду.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 16 лютого 2022 року зустрічну позовну заяву повернуто відповідачу.

16 лютого 2022 року до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 3960,99 гривень, з них 2913,39 гривень - заборгованість за тілом кердиту; 1047,60 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 16 лютого 2022 року заяву про зменшення позовних вимог залишено без розгляду.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з`явився, надіслав заяву, в якій підтримав позов, просив розглянути справу за його відсутності, погодився на заочний розгляд справи.

Відповідач до суду не з`явився, однак надав заяву відповідно до якої просив розглядати справу у його відсутність, просив застосувати строки позовної давності. Також, в матеріалах справи містяться заперечення відповідача, відповідно до яких загальна сума внеску по споживчому кредиту склала 8157,45 гривень, а сума споживчого кредиту складає 2000 гривень, тобто сума загального внеску по споживчому кредиту більш ніж в чотири рази перевищує суму кредиту.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до АТ "КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.9).

Згідно вказаної заяви ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У анкеті-заяві від 28 жовтня 2014 року зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

З розрахунку заборгованості станом на 14 травня 2019 року, вбачається, що позивачем нараховано 11690 гривень 44 копійки заборгованості, з яких: заборгованість за кредитом 629 гривень 75 копійок, заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 6846 гривень 74 копійки - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 897 гривень 43 копійки - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина), 532 гривні 88 копійок - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про розмір процентів за користування кредитом. Зазначена анкета взагалі не містить інформації про те, яка саме карта видається відповідачу, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В обґрунтування позовних вимог Банк надав належним чином завірені копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна contract", "Універсальна gold" та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Жодний з наданих документів не містить особистого підпису відповідача.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та Витяг з тарифів банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що Умови та правила надання банківських послуг та Витяг з тарифів ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 жовтня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15.

Також, за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно цього Закону послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі №531/648/15-ц.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги Банка про стягнення з відповідача суми нарахованої пені є необґрунтованими.

Також, з урахуванням висновку Верховного Суду України в постанові у справі № 531/648/15-ц від 06 вересня 2017 року, вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) 532,88 гривень також є необґрунтованими.

З наданої Банком виписки по картковому рахунку випливає, що кредитор нараховував позичальнику як відсотки, пеню і штраф, які укладеним договором не передбачалися.

Щодо підстав стягнення заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), суд зазначає таке.

Банком пред`явлено вимоги щодо повернення заборгованості за тілом кредита у розмірі 629 гривень 75 копійок та заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 2283 гривні 64 копійки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, здійснював платежі, а також поповнював картку.

На відміну від кредитних договорів, за якими загальний розмір кредиту надається відразу (одноразово), в договорі про надання споживчого кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку (за яким позичальник має можливість використовувати ліміт частинами з правом подальшого використання вільного залишку ліміту, а у разі повного повернення коштів до закінчення строку кредитування - повторно отримати кредит (зняти кошти) або його частину в межах ліміту), - розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені, а тому сукупна сума всієї заборгованості за тілом кредиту може включати в себе заборгованість за частиною кредиту, строк сплати якої не закінчився (поточне тіло кредиту), та/або заборгованість за частиною кредиту, яка не була повернута в обумовлений термін (прострочене тіло кредиту).

Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримав (основний борг).

Прострочене тіло кредиту - це сума, яку позичальник не повернув позикодавцю в обумовлений строк.

Так, з наданого суду розрахунку заборгованості, який відповідає виписці з рахунку, встановлено, що за період з 30 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року заборгованість за кредитом склала 1899 гривень 16 копійок. Сума погашення за наданим кредитом - 100 гривень (2,33 + 97,67). За період з 01 вересня 2015 року по 14 травня 2019 року погашено заборгованість за тілом кредита 796 гривень 61 копійка, погашено заборгованість за простроченим тілом кредита - 2448 гривень 43 копійки, погашено заборгованість по пені (штрафам) комісії - 4912 гривень 41 копійка, заборгованість за тілом кредита - 629 гривень 75 копійок, заборгованість за простроченим тілом кредита - 2283 гривні 64 копійки, нарахована пеня за прострочене зобов`язання 6846 гривень 74 копійки, заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу - 897 гривень 43 копійки, загальна заборгованість за наданим кредитом 10657 гривень 56 копійок, заборгованість по судовим штрафам - 1032 гривні 88 копійок.

Відповідно до розрахунків заборгованості станом на 31 серпня 2015 року та 14 травня 2019 року, «витрати клієнтом кредитних коштів», та банківської виписки, відповідачем фактично витрачено кредитні кошти у загальній сумі - 2716 гривень 95 копійок.

За період з 30 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року відповідачем внесено кошти у розмірі 100 гривень 00 копійок. З 30 червня 2015 року по 23 квітня 2019 року відповідачем внесено кошти у загальній сумі - 8157 гривень 45 копійок.

На підставі зазначеного суд доходить висновку, що сума коштів внесених відповідачем на погашення заборгованості перевищує витрачені ним кредитні кошти, а саме є більшою на - 5540,50 грн. = 8257,45 грн. - 2716,95 грн., у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач повернув позивачу надані йому кредитні кошти в повному обсязі.

Подібний висновок викладений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 200/19155/14-ц (провадження № 61-14172св18), який суд зобов`язаний враховувати на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

На підставі ст.ст. 11, 627, 628, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст.81, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2022 року.

Суддя К. Ю. Рязанова