Провадження № 22-ц/802/236/22 Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 17 серпня 2018 року, позичальник ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до укладеного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає розміру, встановленому тарифами банку.

АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало ОСОБА_1 кредит відповідно до умов договору.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 19 серпня 2021 року виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 17606,10 грн, з яких: 13571,74 грн заборгованість за тілом кредиту, 4034,36 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн штраф.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 17606,10 грн, а також судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_1 в користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту на підставі кредитного договору від 17 серпня 2018 року у розмірі 13571,74 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь АТ «Акцент-Банк» судові витрати по справі, а саме 1749,84 грн судового збору.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову банку та стягнути з відповідачки в користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» та стягуючи з відповідачки в користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13571,74 грн, судом першої інстанції враховано, що підстави для стягнення з відповідачки в користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом відсутні, оскільки сторонами не були узгоджені істотні умови договору, в тому числі і умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог, то відповідно до принципу диспозитивності суд апеляційної інстанції не робить своїх висновків щодо неоскарженої частини судового рішення ні в мотивувальній ні в резолютивній частині свого рішення.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина 1 статті 629 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За матеріалами справи судом установлено, що 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, в якій зазначено, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг (а. с. 7 зворот).

Крім того, судом установлено, що підписана сторонами договору анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку не містить в собі будь-яких даних щодо виду та строку дії кредитної картки, а також інформації про розмір відсотків та порядок їх нарахування. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальниці ОСОБА_1 .

У матеріалах справи також наявний витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», які позичальник ОСОБА_1 не підписувала (а. с. 9-14).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості станом на 19 серпня 2021 року заборгованість позичальниці ОСОБА_1 за кредитним договором складає 17606,10 грн, з яких: 13571,74 грн заборгованість за тілом кредиту, 4034,36 грн заборгованість за відсоткам (а. с. 6, 7).

У своїй позовній заяві банк, крім тіла кредиту, просив суд стягнути з позичальниці заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Проте будь-яких доказів на підтвердження того, що при укладенні договору про надання банківських послуг діяли Умови та правила надання банківських послуг в «Акцент-Банку» саме в такій редакції, яка існувала на час підписання анкети-заяви, позивач суду не надав, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідачки складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 серпня 2018 року посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» як невід`ємні частини договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку до вказаних правовідносин також неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17 серпня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 вересня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов і правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ «Акцент-Банк» витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення з відповідачки в користь позивача відсотків за користування кредитом в розмірі 4034,36 грн, суд першої інстанції правомірно вважав, що позивачем не доведено факт досягнення між сторонами кредитного договору домовленостей про сплату процентів.

Як вбачається із анкети-заяви від 17 серпня 2018 року, сторони договору не обумовили розмір отриманого тіла кредиту, процентів за користування кредитом, штрафні санкції за неналежне виконання вимог щодо повернення кредитних коштів (а. с. 7 зворот).

З поданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості за кредитом проведений за період з 16 серпня 2018 року по 18 серпня 2021 року. При цьому банком нараховувались відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 46,8 % (а. с. 6, 7).

При нарахуванні відсоткової ставки за користування кредитними коштами банк послався на паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить підпис ОСОБА_1 (а. с. 8).

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що оскільки термін «паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та правил надання банківських послуг, які позичальник ОСОБА_1 не підписувала, а зазначені у цьому паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 17 серпня 2018 року процентні ставки не містять інформації про те, що вони стосуються саме кредитного договору від 17 серпня 2018 року, а тому не можуть свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами відповідно до положеннь статей 3, 627 ЦК України.

Зі змісту цього паспорту вбачається, що інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише в період до 01 липня 2018 року, тобто до моменту підписання ОСОБА_1 вказаного паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Крім того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Отже, паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому доводи банку про погодження умов кредитного договору шляхом підписання позичальником цього паспорту є необґрунтованими.

На думку колегії суддів паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору.

Такий в исновок суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у подібних правовідносинах, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20-ц (провадження № 61-14573св20).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення складової заборгованості, а саме заборгованості за процентами апеляційний суд відхиляє, оскільки можливість нарахування банком відсотків у зазначеному розмірі позивачем належними та допустимими доказами не підтверджені.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді