провадження № 22-ц/824/1579/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», у якому просив стягнути з відповідача на його користь проценти за користування коштами, три відсотки річнихта інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу та проценти.

В обґрунтування позову зазначив, що 20.01.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір №980-020-000178857, за умовами якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 60 000 грн. зі сплатою процентів у розмірі 34,78% річних, а відповідач взяв на себе зобов`язання ці кошти разом із процентами повернути 14.09.2016. У зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання за договором рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 06.03.2019 у цивільній справі №756/388/17 з відповідача на його користь стягнуто суму основного боргу за договором у розмірі 60 000 грн. та проценти за користування коштами за період з 20 січня по 14 вересня 2016 року у розмірі 13606,46 грн.Постановою Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 09.07.2019 р. відкрито виконавче провадження №59511041 по примусовому виконанню зазначеного вище судового рішення. На час звернення до суду відповідач належні грошові кошти не повернув, рішення суду не виконав, у зв`язку з чим позивачпросив стягнути з відповідача на його користь проценти за користування коштами за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 в сумі 62 604 грн.; три відсотки річних, нараховані на суму основного боргу, у розмірі 5 400 грн.; три відсотки річних, нараховані на суму процентів, у розмірі 1 224,58 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу, у розмірі 2 4672 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму процентів, у розмірі 5 594,79 грн.; судові витрати по справі.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про захист прав споживача задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь ОСОБА_1 : три відсотки річних, нараховані на суму основного боргу за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 5 400 грн.; три відсотки річних, нараховані на суму процентів за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 1 224,58 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 24 672 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму процентів за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 5 594,79 грн.. Іншу частину позовних вимог щодо стягнення процентів залишено без задоволення. Стягнутоз Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 368 гривень 93 копійки.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуально права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на його користь, передбачені п.2.1. договору, проценти за користування коштами за період з 15.09.2016 року по 15.09.2019 року в сумі 62 604,00 грн.

При цьому, посилаючись на обставини вказані у позовній заяві, зазначає, що наведений та застосований судом першої інстанції висновок Верховного Суду у справі № 444/9519/12 стосується споживчого кредитування, тобто ухвалений не у подібних правовідносинах. Вказує, що договір позики хоча й містив дату повернення коштів (14.09.2016 р.), але фактично був безстроковим, оскільки згідно п.7.1. Договору його дія закінчується тільки після повного виконання сторонами своїх обов`язків. Так як відповідач на час розгляду справи грошові кошти не повернув, тому позивач вважає, що має право на одержання процентів, оскільки їх нарахування передбачено умовами укладеного договору.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив до суду не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини справи та ціну позову дана категорія справ не підпадає під процесуальну заборону передбачену ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про захист прав споживача задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь ОСОБА_1 : три відсотки річних, нараховані на суму основного боргу за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 5 400 грн.; три відсотки річних, нараховані на суму процентів за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 1 224,58 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 24 672 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму процентів за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 5 594,79 грн..

Вчастині позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування коштами за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 в сумі 62 604 грн. Було відмовлено.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи викладене, колегія суддів переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги, тобто виключно в частині позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування коштами за період з 15.09.2016 по 15.09.2019, оскільки в іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовнихвимог в частині стягнення процентів за користування коштами, судпершої інстанції виходив з того, щовідповідно до позиціїВеликої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами у дані справі є відмінними та стосуються інших обставин, тому правова позиція Великої Палати Верховного Суду, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 не може бути застосована у даному випадку.

Судом встановлено, що 20.01.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено Договір №980-020-000178857.

За умовами вказаного Договору ОСОБА_1 з дати укладення Договору передав у власність ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошові кошти у сумі 60 000 грн. зі строком користування на 238 днів по 14.09.2016.

Згідно з п. 8.3 Договору сторони дійшли згоди, що даний Договір є договором позики, а тому взаємовідносини сторін регулюються статтями 1046-1053 ЦК України.

Згідно з п.п. 4 п. 1.2 Договору проценти за користування коштами визначено у розмірі 34,78% річних.

У зв`язку з невиконанням ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» своїх зобов`язань за договором, рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 06.03.2019 у цивільній справі №756/388/17 з відповідача на користь позивача стягнуто суму основного боргу за договором №980-020-000178857 від 20.01.2016 у розмірі 60 000 грн. та проценти за користування коштами за період з 20.01.2016 по 14.09.2016 у розмірі 13 606,46 грн.

Постановою Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 09.07.2019 р. відкрито виконавче провадження №59511041 по примусовому виконанню зазначеного вище судового рішення.

Відповідач суму боргу та нараховані проценти за користування коштами позивачу не повернув, рішення суду не виконав.

Згідно поданих позивачем розрахунків проценти за користування коштами за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 складають 62 604 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині позивач посилається на те, що відповідач суму позики йому не повернув, натомість продовжив користуватися грошовими коштами, а тому, між сторонами продовжилися правовідносини щодо нарахування відсотків, що було обумовлено та передбачено умовами договору, а саме п.2.1., оскільки позика вважається повернутою не в момент прийняття судового рішення про її стягнення, а в момент фактичного її повернення відповідачем.Така умова була погоджена сторонами у п.2.1. договору, згідно якого «нарахування процентів здійснюється до дня, який передує Дню закінчення строку користування коштами / Дню фактичного повернення коштів».

Колегія суддів погоджується з вказаними доводами позивача, оскільки вони відповідають п.2.1. , п.7.1 Договору укладеному між сторонами та положенням ч.3 ст. 1049 ЦК України.

Так, наявність судового рішення від 06.03.2019 про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє позикодавця права на отримання процентів за користування позиковими коштами до остаточного виконання вказаного судового рішення.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, зі змісту договору вбачається, що сторони встановили право позикодавця на отримання процентів від позичальника за користування коштами до дня фактичного повернення коштів, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу та є обґрунтованими.

При цьому, апеляційний суд погоджується з розрахунком позивача, відповідно до якого проценти у розмірі 34,78 % річних за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 складають 62 604 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування коштами не ґрунтується на вимогах закону, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про задоволення позовних вимог, тому колегія суддів вважає, за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, що підлягає до стягнення з відповідача на користь держави з 368,93 грн. на 994, 95грн., оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування коштами - скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь ОСОБА_1 проценти за користування коштами за період з 15.09.2016 по 15.09.2019 у розмірі 62 604 грн.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на користь держави судового збору - змінити з 368,93 грн. на 994, 95грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова