КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/150/2022
справа № 939/909/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року, постановлене суддею Герасименко М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку заступника директора-розпорядника В.В. Новікова, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа - Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України», про захист прав споживача,

У С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 , через представника за довіреністю - ОСОБА_3 , звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку заступника директора-розпорядника Новікова В.В., ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа - Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України», про захист прав споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2007 року між нею та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», було укладено кредитний договір № 93, згідно умов якого Банк надав кредит у розмірі 70000,00 доларів США з відсотковою ставкою 13% річних, строком погашення кредиту до 21 травня 2032 року. Також, 22 травня 2007 року з метою забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором між нею (позивачем) та Банком було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікущою Г.Д. було накладено заборону відчуження предмету іпотеки. 20 грудня 2008 року та 12 березня 2010 року між Банком та позивачем були укладені додаткові договори, якими відсоткова ставка встановлювалась у розмірі 16,5 та 15% річних відповідно. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року в справі № 360/1554/15-ц за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було відмовлено у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/35318/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про захист прав споживачів визнано недійсним пункт 1.4.1 кредитного договору № 93, укладеного 22 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк». З листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 112-60-66/12 від 25 лютого 2021 року за підписом заступника директора-розпорядника Новікова В.В. їй стало відомо про те, що право вимоги за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо І.В., було відступлене ТОВ «Вердикт Капітал» у складі лоту GL3N212009. За результатами аукціону 28 листопада 2019 року укладено договір № 212009 про відступлення права вимоги, згідно з яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу «нового кредитора» та права вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців). Вважала, що вказаний договір є недійсним та протиправним в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року з таких підстав. Всупереч вимогам п. 3 договору про відступлення права вимоги, ні банком ні ТОВ «Вердикт Капітал», її (позивача) не було повідомлено про заміну сторони у зобов`язанні, шляхом укладення договору відступлення права вимоги; відступаючи право вимоги, Банк ввів в оману ТОВ «Вердикт Капітал» і відступив йому право, строк давності якого минув; Банк відступив право вимоги по кредитному договору, пункт 1.4.1 якого визнано недійсним, в зв`язку з чим передане право вимоги за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року є не визначеним. Враховуючи наведене, просила суд визнати договір № 212009 про відступлення права вимоги, укладений 28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» недійсним та протиправним в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

26 липня 2021 року до суду надійшло клопотання представника ТОВ «Вердикт Капітал» адвоката Слостіна А.Г. про ухвалення у справі додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи № 939/909/21, загальна сума яких складає 12500 гривень. Зазначено, що перед судовими дебатами представником відповідача було заявлено клопотання про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Бородянського районного суду Київської області від 5 серпня 2021 року у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 939/909/21 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, 07.10.2021 року представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, визнати недійсним договір № 212009 про відступлення права вимоги від 28 листопада 2019 року, укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», мотивуючи тим, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції, з ухваленням нового рішення. На обґрунтування неправомірності відступлення права вимоги за кредитним договором вказує на те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, а відступлення права вимоги, якої не існувало станом на момент відступлення є неможливим, а також посилається на те, що рішенням суду визнано недійсним пункт 1.4.1 кредитного договору, а тому банк не мав права передавати право вимоги у частині заборгованості зі сплати комісії, відповідно вважає, що передане право вимоги за кредитним договором є не визначеним. Крім того, зазначає, що її не було повідомлено про заміну сторони у зобов`язанні, шляхом укладення договору відступлення права вимоги. Крім того, вказує, що відступаючи право вимоги, Банк ввів в оману ТОВ «Вердикт Капітал» і відступив йому право, строк давності якого минув.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ТОВ Вердикт Капітал», представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час укладання оспорюваного правочину між «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» сторонами дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення договорів, то відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 22 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», було укладено кредитний договір № 93, згідно умов якого банк надав кредит у розмірі 70000,00 доларів США з відсотковою ставкою 13% річних, строком погашення кредиту до 21 травня 2032 року.

Також, 22 травня 2007 року з метою забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором, між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 20 грудня 2008 року та 12 березня 2010 року між Банком та позивачем були укладені додаткові договори, якими відсоткова ставка встановлювалась у розмірі 16,5 та 15% річних відповідно.

Вказані обставини не заперечувались сторонами та підтверджуються рішеннями судів у справах № 360/1554/15-ц, 761/35318/15-ц, № 761/35860/18, на які у заявах по суті справи посилаються учасники справи.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року у справі № 360/1554/15-ц, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року, позивач посилався на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 26 736,95 доларів США.

У вказаному рішенні суд зазначив, що належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості суду позивачем не надані, правильність наданого суду розрахунку заборгованості спростовується висновком експерта, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року у справі № 761/35318/15-ц, задоволено частково позов ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Визнано недійсним пункт 1.4.1 кредитного договору № 93, укладеного 22 травня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 . У решті вимог відмовлено. Відомості про набрання цим судовим рішенням законної сили матеріали справи та Єдиний державний реєстр судових рішень не містять.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення у пункті 1.4.1 кредитного договору № 93, укладеного 22 травня 2007 року, встановлювалася плата за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 21,00 долара США, що становить 0,03% річних від загальної суми Кредиту.

Задовольняючи позов частково, суд зазначив, що встановлена у пункті 1.4.1 кредитного договору № 93 від 22 травня 2007 року Банком сплата щомісячної комісії за послуги, що супроводжують кредит, порушує вимоги законодавства та є несправедливою по відношенню до споживача, а тому дійшов висновку про необхідність визнання пункту 1.4.1 вказаного кредитного договору недійсним. Суд також дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним в цілому вказаного кредитного договору № 93.

28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 212009 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває право вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, додатку № 3, додатку № 4. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (а.с.83-85).

Сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, та/або обтяження за ними зареєстровані у відповідних державних реєстрах та/або можуть підлягати такій реєстрації, відбувається за окремими договорами, що укладаються між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню.

За цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Пунктом 4 цього договору передбачено, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 15 423 130,63 грн. Ціна договору сплачена новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор (а.с. 96-97, 98).

У витягу з додатку № 1 до цього договору зазначено, що за цим договором банк відступив право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року. Загальний залишок заборгованості становить 1 042 186,79 грн, з яких залишок за тілом кредиту 583 366,85 грн, залишок за відсотками - 452 350,88 грн, залишок за комісією - 6 469,06 грн (а. с. 86-88).

28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, відповідно до умов якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених договором № 212009 про відступлення прав вимоги від 28 листопада 2019 року, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами, зазначеними у додатку № 1 до договору № 212009, банк/первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних банку/первісному іпотекодержателю за договорами іпотеки, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників іпотекодавця, спадкоємців іпотекодавця або інших осіб, до яких перейшли обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором. Права вимога за іпотечними договорами переходять до нового іпотекодержателя у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги (а.с.89-92).

З додатку № 1 до договору відступлення прав за договорами іпотеки від 28 листопада 2019 року вбачається, що іпотечний договір від 22 травня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікущою Г.Д. за реєстровим № 1748. Визначено, що іпотекодавцем є ОСОБА_1 , предметом іпотеки - квартира з лоджією, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 97,5 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м, що знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 . Кредитний договір № 93 від 22 травня 2007 року, виконання зобов`язань за яким забезпечено договором іпотеки (а.с. 93-95).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України , до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Судом також встановлено, що при укладенні Договору № 212009 від 28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» про відступлення права вимоги, сторонами в момент вчинення правочину додержано вимог, необхідних для його чинності і передбачених Цивільним кодексом України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не є підставою для визнання недійсності такого правочину.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Таким чином, позивач має зобов`язання, які повинен виконувати на користь кредитора чи нового кредитора, якщо той надав докази переходу до нього права вимоги.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, тобто права боржника при укладанні договору про відступлення права вимоги не порушуються, оскільки його зобов`язання залишаються незмінними і зобов`язання ним повинно виконуватися на користь чи кредитора чи нового кредитора , на користь якого було відступлено право вимоги.

Оскільки права боржника не порушуються, він не є учасником договору відступлення права вимоги, то відповідно у задоволенні позовних вимог про захист прав споживача повинно бути відмовлено, так як права позивача як споживача послуг банку не порушуються.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: