КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-1838/11
Провадження № 4-с/488/8/22
УХВАЛА

Іменем України

09.02.2022 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Глубоченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії та постанову приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, -

встановив:

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою на неправомірні дії та постанову приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О., в обґрунтування якої вказав наступне.

На виконанні у приватного виконавця Куліченко Д.О. перебуває виконавче провадження № 66611892 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1838/2011, виданого 18.01.2012 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції заборгованості за кредитним договором у сумі 611 040,20 грн., судового збору у розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у розмірі 120 грн.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.06.2021 р. первісного стягувача було замінено на його правонаступника - ОСОБА_1 .

Вказане виконавче провадження було відкрито постановою приватного виконавця Куліченка Д.О. від 25.08.2021 р., а 01.09.2021 р. ним винесено постанову про опис та арешт майна боржника житлового будинку, загальною площею 70,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до звіту про незалежну оцінку з визначення ринкової вартості від 25.10.2021 р., вартість арештованого будинку склала 267 000,00 грн.

17.11.2021 р. приватним виконавцем передано заявку на реалізацію вказаного будинку до ДП «СЕТАМ», і аукціон з його продажу був призначений на 20.12.2021 р. Проте 13.12.21 р. приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна та припинено його реалізацію через те, що 06.12.2021 р. приватний виконавець отримав відомості про те, що у вказаному житловому будинку зареєстровано місце проживання малолітньої дитини.

Стягувач не погоджується із діями приватного виконавця та винесеною ним постановою мотивуючи тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , який також є предметом іпотеки, а він є іпотекодержателем, є частково зруйнованим та не придатним до проживання, і у ньому не проживає ні сама дитина ні її батьки. Також ОСОБА_1 посилався на те, що такі дії державного виконавця порушують його права як стягувача-іпотекодержателя на належне виконання виконавчого документа.

Посилаючись на викладене, скаржник просив:

-визнати неправомірною постанову про зняття арешту з майна від 13.12.2021 р. , винесену приватним виконавцем Куліченко Д.О.;

-зобов`язати приватного виконавця Куліченко Д.О. усунути порушення прав стягувача у виконавчому провадженні № 66611892 шляхом здійснення реалізації житлового будинку АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися.

Скаржник ОСОБА_1 подав заяву про слухання скарги у його відсутність, скаргу підтримав та просив задовольнити.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Приватний виконавець Куліченко Д.О. у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав свої письмові пояснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши скаргу та зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. З Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1)виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1') судових наказів;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Стаття 18 цього ж Закону визначає права та обов`язки державних виконавців, зокрема, зазначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні приватного виконавця Куліченко Д.О. перебуває виконавче провадження № 66611892 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1838/2011, виданого 18.01.2012 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції заборгованості за кредитним договором у сумі 611 040,20 грн., судового збору у розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у розмірі 120 грн., а всього 612 860,20 грн.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.06.2021 р. первісного стягувача було замінено на його правонаступника, скаржника по даній справі - ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця Куліченка Д.О. від 25.08.2021 р. було відкрито виконавче провадження № 66611892 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Постановою приватного виконавця Куліченка Д.О. від 01.09.2021 р. здійснено опис та арешт майна боржника житлового будинку, загальною площею 70,7 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., та який розташований по АДРЕСА_1 . З мотивувальної частини даної постанови вбачається, що боржник за адресою відсутня, зі слів сусідів відомо, що у даному будинку багато років ніхто не проживає, опис здійснено приватним виконавцем за наявною технічною документацією.

В подальшому описане та арештоване майно було передано приватним виконавцем на реалізацію до ДП «СЕТАМ», і аукціон з його продажу був призначений на 20.12.2021 р. за стартовою ціною 267 000 грн.

13.12.21 р. приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна та припинено його реалізацію через те, що 06.12.2021 р. отримані відомості про те, що у вказаному житловому будинку зареєстровано місце проживання малолітньої дитини.

Цього ж дня, 13.12.2021 р. листом за № 7404 приватний виконавець Куліченко Д.О. звернувся до органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міськради, щодо надання дозволу на примусову реалізацію будинку.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року N 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за N 1301/29431 (далі - Порядок), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статт1 57 Закону України «Про виконавче провадження». Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною).

Відповідно до п. 2 Розділу II Порядку заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані:

-повне найменування відділу державної виконавчої служби або прізвище ім`я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ, номер посвідчення приватного виконавця;

-номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчих проваджень;

-повні найменування боржника та стягувача, їх адреси, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб;

-форма реалізації арештованого майна (електронний аукціон чи аукціон за фіксованою ціною);

-відомості про наявність/відсутність згоди стягувача (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки згоди стягувача та заставодержателя/іпотекодержателя) на проведення третього електронного аукціону у спосіб продажу майна з можливістю зниження стартової ціни лоту;

-вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті);

-найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні;

-відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6-10 розділу ІІІ цього Порядку);

-місцезнаходження майна (для нерухомого майна точна поштова адреса, для рухомого адреса зберігача);

-відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса);

-відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек);

-вартість майна, що передається на реалізацію, визначена рішенням суду або відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»;

-реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця для перерахування коштів;

-адреса офіційної електронної пошти відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця;

-фото- та/або відеоматеріали;

-кваліфікований електронний або власноручний (у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В разі якщо заявку на реалізацію арештованого майна подав приватний виконавець, він підписує її самостійно із дотриманням умов, вказаних у цьому пункті.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку, яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, і ним визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

У пункті 29 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, положення яких судом наведено вище, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року в справі N 718/482/15-ц (провадження N 61-16089св19), від 10 жовтня 2019 року в справі N 751/15667/15-ц (провадження N 61-12151св19 ).

Судовим розглядом встановлено, що органом опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міськради не надано згоду на примусову реалізацію вищевказаного житлового будинку, який є предметом іпотеки через те, що у ньому зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина зареєстрована у даному житловому будинку вже після укладення договору іпотеки від 29.02.2008 р.

Матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного судового рішення про передачу спірного майна на реалізацію, право користування у якому має неповнолітня дитина чи іншого судового рішення, яке б давало право приватному виконавцю передати на реалізацію даний житловий будинок у відсутність відповідного дозволу органу опіки та піклування.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі N 755/10564/18 (провадження N 61-11256св19) Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про протиправність дій приватного виконавця щодо подання заявки на реалізацію арештованого майна, право користування у якому має неповнолітня дитина, без отримання дозволу від органу опіки та піклування або відповідного рішення суду на передачу такого спірного майна на реалізацію.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність згоди органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина та відсутність судового рішення про передачу спірного майна на реалізацію, суд вважає неможливим примусову реалізацію в межах виконавчого провадження спірного нерухомого майна. За такого дії приватного виконавця та винесена ним постанова про зняття арешту з майна від 13.12.2021 р. є правомірними, а скарга є необґрунтованою та безпідставною.

При цьому доводи скаржника про те, що нерухоме майно є непридатним для проживання, і у ньому фактично ніхто не проживає, зокрема, батьки дитини, на думку суду не заслуговують уваги, та не мають правового значення по суті справи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії та постанову приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.І. Селіщева