Справа № 203/1769/21
Провадження № 2/0203/130/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Кравченко О.А.,

за участю представників позивачки ОСОБА_1 , адвоката Луніна Н.П.

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив:

12 травня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям частини будинку. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що 21 грудня 2019 року відповідачем по справі було затоплено приміщення позивача в результаті якого її було пошкоджено, згідно висновку судового експерта матеріальний збиток склав 17 004 грн. Позивачка просить суд стягнути з відповідачки 17 004 грн. матеріальної шкоди, 2 919 грн. 17 коп. вартість проведеного експертно будівельно-технічного дослідження, 10 000 грн. моральної шкоди та 908 грн судового збору (а.с. а.с. 1 3).

Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи ОСОБА_4 ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 07 червня 2021 року було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, згідно п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників (а.с. а.с. 44 45).

Судове засідання 30 червня 2021 року за участі представника позивача було відкладено за клопотанням відповідача (а.с. а.с. 49, 53).

05 серпня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що в січні 2016 року позивачка звинуватила її в тому, що до її квартири просочується вода з мансардного поверху квартири відповідачки та вимагала сплатити останню 6000 грн. за ремонтні роботи. Після перевірки, відповідачкою була замінена частина металопластикової водопровідної труби, проте встановити дійсний розмір пошкоджень квартири позивачки та вартість ремонтних робіт не вдалось, оскільки ОСОБА_3 не впустила ОСОБА_4 до своєї квартири. Вважає, що акт про наслідки залиття житлового приміщення сфальсифікований оскільки залиття в 2019 році не відбувалось, а сам акт містить недостовірну інформацію в частині залиття кімнат, де зазначено, що відбулось залиття кімнати площею 15 кв.м., в той час як згідно до технічного паспорту кімната з такою площею взагалі відсутня. У зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову через недоведеність та застосувати наслідки пропуску терміну позовної давності.

Судові засідання 12 серпня 2021 та 25 серпня 2021 року за участі представників обох сторін були відкладені, за клопотанням представника позивача (а.с. а.с. 81, 85, 89), а засідання 23 вересня 2021 року не відбулось через перебування судді у відпустці.

В судовому засіданні 07 жовтня 2021 року за участі представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та представника відповідача- ОСОБА_2 було задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи документів та витребувана з П`ятої ДДНК копія спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , розгляд справи перенесено на 11 листопада 2021 року (а.с. а.с. 117 118, 120 121).

Судове засідання 11 листопада 2021 року не відбулось через перебування судді в іншому судовому процесі, розгляд справи відкладено на 02 грудня 2021 року (а.с. 130).

В судовому засіданні 02 грудня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача щодо допиту в якості свідка судового експерта ОСОБА_7 , по справі оголошено перерву до 11 січня 2022 року (а.с. а.с. 136 137).

В судовому засіданні 11 січня 2022 року допитаний під присягою експерт ОСОБА_7 пояснив, що 25 листопада 2020 року при дослідженні квартири АДРЕСА_1 , були виявлені розводи жовтого, чорного, білого кольору, мокра стіна, залита водою ванна та спальня. Встановлено, що внаслідок прориву труби в квартирі АДРЕСА_2 відбулось залиття квартири АДРЕСА_3 , а саме в санвузлі №1-5, площею 5,2 кв. м на підвісних пластикових панелях стелі спостерігались жовто-бурі плями від затікання води, на фарбованих стінах малися тріщини по штукатурці, сліди затікання, розводи від води, відпадіння штукатурного і фарбованого шару; в кімнаті №2-7, площею 11 кв.м. на шпалерах стелі та стін спостерігались жовто-бурі плями від затікання води, поява грибку сірого кольору. Для визначення розміру матеріальної шкоди та вартості відновлюваного ремонту була складена кошторисна документація, згідно якої вартість ремонтних робіт, з урахуванням фізичного зносу та ПДВ склала 17 004 грн. Також експерт пояснив, що ним було допущено описку у своєму висновку відносно дати його складання: у висновку зазначено, що його було складено в 2020 році, в той час як дійсно акт складався у 2021 році.

В судовому засіданні 24 січня 2022 року, за участю представників позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та представника відповідачки ОСОБА_2 допитано свідка ОСОБА_8 та проведено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні допитаний під присягою свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_4 проживає ОСОБА_3 . На початку 2016 року ОСОБА_3 зверталась з вимогою про відшкодування ремонтних робіт внаслідок залиття її квартири та просила відшкодувати їй 6000 грн., проте не впустила до своєї квартири та не дала можливості з`ясувати дійсний розмір завданої шкоди. Після цього, ОСОБА_3 ніколи не зверталась ані до неї ані до її матері зі скаргами на залиття її квартири. Про залиття 2019 року вона також жодного разу не чула і вважає, що в 2019 році жодного залиття не було, оскільки на той час вони здійснили заміну металопластикових труб, відтак не могли здійснити залиття.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, з мотивів зазначених у позовній заяві та з доданих додаткового пояснень.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі та вказувала, що позивачем недоведений факт залиття відповідачкою квартири позивачки в грудні 2019 року, а надані докази є неналежними та недопустимими. Вказувала, що залиття квартири позивачки було викликане неналежним станом даху над її частиною будинку. Звертала увагу суду, що одна з кімнат, в якій відбулось залиття, не належить позивачці, на неї позивачка не має жодних речових прав, тому вона не має права вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому приміщенню.

Позивачка та відповідачка в жодне судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових повісток та через своїх представників.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Позивачка ОСОБА_3 є власником 28/100 частини житлового будинку АДРЕСА_5 , що підтверджується копією договору дарування від 17 лютого 2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. а.с. 4 5).

21 грудня 2019 року було обстежено квартиру АДРЕСА_5 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 на 2 поверсі двох поверхового будинку, де на день обстеження було встановлено, що під час залиття квартири АДРЕСА_3 була залита водою стіна, що прилягає до стіни сусідської квартири АДРЕСА_2 , ванна кімната, мали місце розводи жовтого, чорного та білого кольорів, в ванній кімнаті та в спальні вологі стіни, залиті водою. Під час обстеження було встановлено порушення технічної експлуатації будівлі, внаслідок чого відбувся прорив труби та залиття квартири АДРЕСА_3 . За наслідками обстеження, комісією у складі голови квартального комітету №1 Ключниковим Л.І., за участі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було складено акт № 1 про наслідки залиття житлового приміщення. (а.с. а.с. 11 12).

Таким чином, за наслідками обстеження квартири АДРЕСА_3 було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між залиттям квартири АДРЕСА_3 та проривом труби у квартирі АДРЕСА_2 , при цьому в квартиру АДРЕСА_2 комісія не була допущена.

Згідно висновку судового експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №1040/02-21 ОСОБА_7 , проведеного 25 листопада 2021 року, данні якого повністю узгоджуються з показами, наданими експертом Харченко В.В. під присягою в судовому засіданні, причиною залиття квартири АДРЕСА_1 , є прорив труби в квартирі АДРЕСА_2 , розмір матеріальної шкоди та вартість відновлюваного ремонту, з урахуванням фізичного зносу та ПДВ складає 17 004 грн. (а.с. а.с. 13 28).

Згідно п.7 ч.2 ст.7 Житлового кодексу Української РСР (який зберігає свою чинність на території України) індивідуальний споживач зобов`язаний допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Власником 40/100 часток домоволодіння АДРЕСА_5 є ОСОБА_4 , на підставі договору дарування, укладеного 22 березня 1997 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Грищенко І.В., за реєстровим №2-1056 (а.с. 66). При розгляді справи сторонами не заперечувався факт розташування частини квартири відповідачки зверху над квартирою належною позивачці.

Згідно Акту ідеальних часток від 24 вересня 2004 року домоволодіння АДРЕСА_5 належить на праві спільної часткової власності:

- ОСОБА_6 у розмірі 4/100 частини домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 1996 року у вигляді кімнати 2-7, житловою площею 11 кв.м. у житловому будинку А-1;

- ОСОБА_3 у розмірі 28/100 частини домоволодіння згідно договору дарування від 17.02.2004 у вигляді квартири АДРЕСА_6 ;

- ОСОБА_4 у розмірі 40/100 частини домоволодіння згідно договору дарування від 22.03.1997 у вигляді квартири АДРЕСА_7 ;

- ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у розмірі 28/100 частини домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину від 05.11.2004 у вигляді житлового будинку Б-1.

24 листопада 2006 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_4 3000 дол. США за продану 4/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_5 , проте отримати витяг з реєстру про право власності на нерухоме майно для продажу 4/100 частини домоволодіння виявилось неможливим, оскільки власниця квартири АДРЕСА_3 не надала можливості співробітникам КП «ДМБТІ» обстежити у житловому будинку літ А-1 спірне приміщення 2-7, враховуючи, що вхід в це приміщення знаходиться в квартирі АДРЕСА_3 .

Факт постійного використання позивачкою цього приміщення (2-7) підтверджено сторонами та показаннями свідка. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Таким чином, позивачка має право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної в приміщеннях, якими вона фактично користується.

В судовому засіданні представником відповідача не заперечувався факт залиття квартири АДРЕСА_3 , проте зі слів представника відповідача, та що узгоджується показами свідка ОСОБА_8 , залиття відбулось в 2016 році, а ні в 2019 році.

При цьому, доводи відповідача про те, що акт про залиття квартири сфальсифікований та має бути визнаний недопустимим доказом не може бути взятий до уваги, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначених обставин, в той час як сам по собі акт про залиття має всі необхідні відомості, які передбачені в типовій формі.

При цьому, відомості вказаного акту узгоджуються з поясненнями учасників справи та показаннями свідка про розташування в приміщеннях другого поверху, належних відповідачці, санвузлу, розташованого саме над тим місцем, де відбулось залиття. Судом також враховується, що вказаний санвузол входить до складу мансардних приміщень, які є самочинним будівництвом, в експлуатацію на приймались, будь-якої перевірки відповідності їх зведення будівельним правилам і нормам ніким не здійснювались.

З вказаних підстав суд приходить до висновку, що відповідальною за залиття квартири позивачки є відповідачка.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абз. 2 ст. 10 Житлового кодексу Української РСР (який зберігає свою чинність на території України) громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Житлового кодексу Української РСР (який зберігає свою чинність на території України) індивідуальний споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини, забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу, власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку, забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Згідно абз.2 п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу № 76 від 15 травня 2005 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Відповідно до пп.4, 6, 8 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вище викладене, та приймаючи до уваги, що залиття квартири належної позивачці сталось з вини відповідачки, суд приходить до висновку, що позивачка має право вимагати від відповідачки відшкодувати майнову шкоду завдану її майну.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість матеріальної шкоди від залиття квартири склала 17 074 грн., що було встановлено висновком судового експерта Харченка В.В. за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13-28)

Вартість проведення дослідження та складання висновку склала 2 890 грн. 27 коп., що підтверджується рахунком №1041/02-21 та квитанцією №0.0..1 від 02.03.2021 про оплату висновка експерта на суму 2890 грн. 27 коп. від (а.с. 30).

Таким чином, позивачка має право вимагати відшкодування їй суми коштів, необхідно та достатньої для усунення наслідків пошкодження її майна через залиття.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка зобов`язана відшкодувати позивачці майнову шкоду в розмірі 17 074 грн. завдану залиттям, 2 890 грн. 27 коп. витрат на оплату висновку експерта та 28 грн. 90 коп. комісія банку,

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи позовні вимоги стосовно завданої моральної шкоди, яка полягає у тому, що позивачка людина похилого віку та страждає на атеросклеротичний кардіосклероз, а тому проживання в неналежних умовах, за наявності плісняви та грибка на стінах та стелі, негативно впливає на її стан здоров`я, при цьому відсутність доступу до квартири відповідачки за для перевірки та усунення джерела залиття, тягне знаходження позивачки в постійному побоюванні щодо виникнення нових фактів залиття у майбутньому та доставляє постійні душевні страждання, виходячи із принципів розумності та справедливості та приймаючи до уваги доведеність провини відповідачки у залитті належної позивачці квартири, суд вважає за необхідним стягнути з відповідачки на користь позиваки в рахунок відшкодування моральної 3 000 грн., частково задовольнивши таким чином позов в цій частині.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, який становить 695 грн. 59 коп.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 322, 1192, 1167, 1193 ЦК України, ст.ст.7, 10 Житлового кодексу Української РСР, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 4, 10, 141, 247, 264, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_9 ) в рахунок відшкодування шкоди 19 923 грн. 17 коп., на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 695 грн. 59 коп., а разом: 23 618 (Двадцять три тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 76 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 31.01.2022 року

Суддя С.В. Єдаменко