ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/357/22 Справа № 183/7027/20 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2021 року

по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 19.04.2019 року, з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Форд Фіеста», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль марки Шкода Октавія, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2019 року по справі №175/2769/19 встановлена вина відповідача у вчиненні ДТП.

На момент настання ДТП, ОСОБА_1 не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, в зв`язку з чим, позивач сплатив на користь потерпілої особи ОСОБА_2 , - власника автомобіля «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість матеріальних збитків у розмірі 38599,19грн. Крім того, для встановлення розміру заподіяної шкоди залучався оцінювач, вартість послуг якого складала 1600грн.

Таким чином, посилаючись на зальні вимоги щодо відшкодування шкоди, позивач просив стягнути з відповідача 40 199,19 грн., з яких 38 599,19 грн. сума страхового відшкодування та 1600 грн. - сума витрат на аварійного комісара (експерта), в порядку регресу, відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони по справі повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч.1,4 ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 квітня 2019 року по вул. Нижньодніпровській Дніпропетровського району Дніпропетровської області на паркувальному майданчику біля ТРЦ «Караван» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Форд Фієста, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля Шкода Октавія, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №449066 від 19 квітня 2019 року зазначено, що водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Форд Фієста державний номерний знак НОМЕР_3 , в порушення вимог п.10.11 ПДР України не переконався в безпеці руху, не надав перевагу в русі автомобілю Шкода Октавія, державний номерний знак НОМЕР_4 . Під керуванням ОСОБА_2 , який рухався праворуч від нього, внаслідок чого здійснив зіткнення. В результаті ДТП, яка сталась 19 квітня 2019 року о 17-30 автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 175/2769/19 провадження було закрите, на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого т. 38 КУпАП (а.с. 7), при розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення заперечував, ОСОБА_2 наполягав на притягненні ОСОБА_1 до адімнстративної відповідальності.

Судом встановлено, що на час ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в зв`язку з чим, власник транспортного засобу шкода Октавія, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до МТСБ України з заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП (а.с. 5).

Відповідно до висновку № 6548 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складеного 22 травня 2019 року експертом Крутінь В.І., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Шкода Октавія, державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням вартості запасних частин становить 41 072,00 грн., без урахування вартості запасних частин та малоцінних деталей збиток становить 38 599,19 грн. (а.с. 8-14).

Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі довідки № 1 від 10.09.2019 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та наказу про відшкодування шкоди ОСОБА_2 від 12.09.2019 за №2950 (а.с. 18), виплатило останньому страхове відшкодування у розмірі 38 599,19 грн.

Крім того, МТСБУ сплатило на користь АТ «СГ «ТАС» грошову суму у розмірі 1600,00 грн., за роботу, виконану відповідно до умов договору № 2016/5 від 23.02.2016 року (а.19,20).

Сторонами не оспорено, що ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, однак відповідач не визнає свою вину у вчиненні ДТП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 є особою, відповідальною за завдані ОСОБА_2 збитки.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом, який на час ДТП не був забезпечений полісом цивільної відповідальності, на відміну від іншого учасника ДТП.

Ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного Кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливі правила ст.1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця (користувача) небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

ДТП, учасником якої був ОСОБА_1 трапилося 19.04.2019 року, що підтверджується видруком відповіді від НПУ (ідентифікатор картки ДТП в системі НПУ 0055123) та постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2019 р. у справі № 175/2769/19.

Розмір матеріального збитку особи, нанесеного власнику автомобіля Skoda Octavia А5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_5 , пошкодженого в наслідок ДТП, без урахування ПДВ в вартості запасних частин та малоцінних деталей склала 38 599,19 грн., що підтверджується висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 6548 від 22.05.2019р., складеного експертом - автотоварознавцем Крутінь Володимиром Ігоровичем (Свідоцтво центральної експертно - кваліфікаційної комісії Міністерста Юстиції України №1382 від 30.10.2009р.).

Виплата матеріального збитку власнику автомобіля Skoda Octavia А5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_5 , пошкодженого в наслідок ДТП, ОСОБА_2 підтверджується копією платіжного доручення про здійснення регламентної виплати(а.с.4)

Як зазначив ВС у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 провадження № 61-69св21, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювана шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

Слід зазначити, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2019р. у справі № 175/2769/19 (копія додавалася до позовної заяви) провадження відносно відповідача було закрите на підставі п.7 ст. 247 КУпАП України.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою. тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Крім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки (водія) від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Така правова позиції міститься у Постанові Верховного суду від 16.04.2019р. у справі № 927/623/18, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16.

Відповідачем не доведено належними доказами також наявність вини всіх учасників даної ДТП. Не заявлялись клопотання а ні в суді першої інстанції, а ні апеляційної щодо призначення у справі відповідної судової експертизи у обгрунтування своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

Крім того, колегія враховує, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіянан майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог частини першої ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов?язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Підставами звільнення володільців джерел підвищеної небезпеки від обов?язку відшкодувати завдану шкоду іншим особам можуть бути дія непереборної сили або умисел самого потерпілого (ст. 1187 ЦК).

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченою ч.2 ст.1166 ЦК України, відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5.ст.1187 ЦК України).

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судом обставин не виключається. Навпаки, недоведення протилежного відповідачем та невстановлення судом першої інстанції окреслених винятків свідчить про існування безумовного обовязку безпосереднього заподіювача шкоди відшкодувати її потерпілому у повному обсязі.

Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також понесло витрати на послуги аварійного комісара, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, а саме : стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () понесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою, в порядку регресу у розмірі 40 199,19 грн., з яких 38 599,19 грн. сума страхового відшкодування та 1600 грн. - сума витрат на аваркома (експерта).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України у розмірі 5 255 грн. за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () понесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою, в порядку регресу у розмірі 40 199,19 грн., з яких 38 599,19 грн. сума страхового відшкодування та 1600 грн. - сума витрат на аваркома (експерта).

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України у розмірі 5 255 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко