Справа № 485/1716/21
Провадження №2/485/44/22
15 лютого 2022 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді Соловйова О.В,
секретар судового засідання Забаровська С.А.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вище вказаної квартири, а саме 1/3 часткою квартири вона володіє на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданим 16.11.1994 року бюро приватизації птахорадгоспу "Снігурівський", та 2/3 часток вона володіє на підставі договору дарування від 19.06.2020 року. У належній їй квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , якого в 2010 році зареєструвала її баба ОСОБА_4 . Відповідач є знайомим їхньої родини, оскільки мав стосунки з її мамою та іноді проживав в квартирі. Однак в червні 2020 року відповідач виїхав в м.Одесу до своєї дочки, з"являвся дуже рідко і з квітня 2021 року припинив приїздити, зв"язок з ним вони не підтримують. Реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Вирішити спір у добровільному порядку не представляється можливим за відсутності будь-яких відомостей про місце знаходження та зв"язку з відповідачем.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Додатково пояснила, що відповідач є її колишнім співмешканцем з яким вони перестали співмешкати з грудня 2020 року та з цього часу він перестав проживати у спірній квартирі. Востаннє бачила відповідача в квітні 2021 року коли він приїздив в м. Снігурівка у справах.
Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов.
За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 , а саме 1/3 часткою квартири вона володіє на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданим 16.11.1994 року бюро приватизації птахорадгоспу "Снігурівський" (а.с.6), та 2/3 часток вона володіє на підставі договору дарування від 19.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В. за реєстровим № 187, дарувальниками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/3 частці кожний (а.с.7-8).
25 травня 2010 року у вище вказаній квартирі, за згоди власників, зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Бирлівка Драбівського району Черкаської області, що підтверджується записами в будинковій книзі на квартиру та довідкою Центру надання адміністративних послуг Снігурівської міської ради від 22 грудня 2021 року (а.с.10, 17).
Актом депутата Снігурівської міської ради Тімуш І. від 21 січня 2022 року, встановлено що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_3 , але починаючи з червня місяця 2020 року виїхав проживати в м. Одесу де проживає у своєї доньки, а з квітня місяця 2021 року взагалі припинив приїздити до місця реєстрації, що підтвердили сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Підпис депутата засвідчено секретарем міської ради та скріплено печаткою (а.с. 38).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 пояснили, що відповідач раніше співмешкав з матір"ю позивачки, але з грудня 2020 року в квартирі не проживає.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач не є членом сім"ї власника житла, спільним побутом із позивачкою не пов`язаний. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач співмешкав з матір"ю позивачки, але наразі їхні відносини припинені та відповідач з грудня 2020 року за місцем реєстрації не проживає, а постійно проживає в м.Одесі у своєї доньки.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Звертаючись до суду позивачка зазначила, що відповідач ОСОБА_3 з червня 2021 року, тобто більше 6 місяців за місцем реєстрації не проживає без поважних причин. Будь-яких намірів проживати не виявляв, проживає в іншому житлі.
Відповідач ОСОБА_3 не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв`язку зі спірним жилим приміщенням чи поважних причин відсутності у ньому понад встановлені житловим законодавством строки.
Таким чином, у ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивачки на житлове приміщення, відсутність відповідача, який не є членом сім"ї власника житла, за зареєстрованим місцем проживання більше одного року, відсутності доказів щодо створення позивачкою перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні квартири чи виявлення інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі.
При цьому реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном.
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.
На прохання представника позивача, суд не стягує на її користь судові витрати з відповідача.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення - 15.02.2022.
Суддя О.В. Соловйов