УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-суддіБородіноїН.М.

за участю секретаря - Паньшиної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження права у виїзді за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,-

встановив:

До суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. про примусове встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , відповідно до якого виконавець просить суд постановити ухвалу про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на строк до виконання зобов`язань за судовим рішенням по справі №640/17189/18 від 16.04.2019 року, що виконується у зведеному виконавчому провадженні №59841562.

В обгрунтування зазначає, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. знаходяться виконавчі листи №640/17189/18, видані 18.07.2019 року Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 355 401,95 грн. та судового збору в розмірі 3554,02 грн. 19.08.2019 приватним виконавцем було відкрито виконавчі провадження з примусового виконання вищевказаних виконавчих листів (ВП № 59841101 та ВП № 59840715) та накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу. Приватний виконавець зазначає, що доказом направлення на адресу боржника ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчого провадження є відповідні квитанції. 19.08.2019 року ВП № 59841101 та ВП № 59840715 були об`єднанні у зведене виконавче провадження № 59841562. Також з метою здійснення примусового виконання виконавчих документів направленні запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ГУ Державної міграційної служби в Харківській області, Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Відповідно до наданих відповідей установ, встановлено, що у боржника відсутні джерела доходу та рахунки у банківських установах, транспортних засобів за боржником не зареєстровано. Відповідно до інформації ГУ ДМС України в Харківській області боржник документувався паспортами громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник неодноразово перетинав кордон України. Місце проживання боржника зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить боржнику. Крім того, встановлено, що боржник є керівником ПП «Торанто». На вказану адресу даної юридичної особи також було направлено вимогу для ОСОБА_1 . Відповідь ні від юридичної особи, ні від боржника не надійшла. Приватним виконавцем з метою виявлення, опису та арешту рухомого майна боржника неодноразово було здійснено виїзди за зареєстрованим місцем проживання боржника. Боржника за вищевказаною адресою не виявлено. Доступу до квартири не надано. Майновий стан боржника перевірити не виявилося можливим. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.05.2020 року в задоволенні подання приватного виконавця Бабенка Д.А про примусове проникнення до житла ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено. Вказав, що під час примусового виконання рішення встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, у зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним поданням.

Приватний виконавець Бабенко Д.А. у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду подання, у поданні просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Тобто законодавець встановив чіткі строки для розгляду вказаного подання.

Суд, дослідивши подання та надані до нього документи, вважає що дане подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Матеріали справи свідчать, що примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. знаходяться виконавчі листи №640/17189/18, видані 18.07.2019 року Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 355 401,95 грн. та судового збору в розмірі 3554,02 грн.

19.08.2019 приватним виконавцем було відкрито виконавчі провадження з примусового виконання вищевказаних виконавчих листів (ВП № 59841101 та ВП № 59840715) та накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу.

19.08.2019 року ВП № 59841101 та ВП № 59840715 були об`єднанні у зведене виконавче провадження № 59841562.

Приватним виконавцем Бабенко Д.А. направлені запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ГУ Державної міграційної служби в Харківській області, Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Відповідно до наданих відповідей установ, до яких вчинялися запити та направлялися вимоги про надання інформації, встановлено, що у боржника відсутні джерела доходу та рахунки у банківських установах; транспортних засобів за боржником не зареєстровано.

Місце проживання боржника зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №177940398 ОСОБА_4 ..

Згідно актів приватного виконавця Бабенко Д.А. від 29.08.2019 року, 19.09.2019 року, 13.04.2020 року, 25.03.2021 року здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , боржника за вищевказаною адресою не виявлено, доступу до квартири не надано, майновий стан боржника перевірити не виявилося можливим.

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 23 вересня 2019 року повідомлено, що боржник документувався паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 15.03.2019 року терміном дії до 15.03.2029 року органом 6301 та серії НОМЕР_3 від 12.04.2019 року терміном дії до 12.04.2029 року органом 6301.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст.6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Зміст норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Можливість застосування до боржника обмеження у праві виїзду за кордон або відсутність підстав для цього не пов`язуються прямо із обсягом здійснення виконавцем інших заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, законодавчих перешкод для одночасного застосування різних заходів із метою виконання рішення суду немає, а відповідні факти оцінюються в сукупності в кожному конкретному випадку з урахуванням дійсних обставин виконавчого провадження, дій (бездіяльності) боржника тощо. Водночас сторони виконавчого провадження (зокрема, боржник) не позбавлені права і можливості діяти за наявності для того підстав у виконавчому провадженні встановленим порядком з урахуванням зміни обставин, ступеня виконання рішення, наявності підстав для такого виконання, ставити питання про скасування обмежень тощо.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Враховуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням.

З аналізу приписів ст.76 ЦПК України у системному зв`язку з п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України приватний виконавець посилається на те, що незважаючи на достеменну обізнаність щодо факту відкриття виконавчого провадження, необхідності виконання судового рішення, ОСОБА_1 в порушення норм чинного законодавства не виконав своїх обов`язків боржника за виконавчим провадженням, жодних дій спрямованих на виконання судового рішення не здійснив, інформацію про фактичне місце проживання не надав. Приватний виконавець вважає, що наявні підстави для застосування заходів примусового виконання рішення у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Матеріали справи свідчать, що приватний виконавець вживав передбачених ст. ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження» заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення щодо фактичного виконання рішення.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Матеріали справи свідчать, що приватним виконавцем направлялися боржнику документи виконавчого провадження на відомі йому адреси місця проживання та місця роботи боржника (ПП «Торанто»).

Матеріали справи містять беззаперечні докази того, що ОСОБА_1 був повідомлений про те, що на виконанні у приватного виконавця Бабенка Д.А. перебуває виконавче провадження де він є боржником.

Між тим, у встановлені строки декларацію про доходи та майно ОСОБА_1 приватному виконавцю не надав, фактичне місце проживання не повідомив.

З матеріалів справи встановлено, що заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року набрало законної сили 07 червня 2019 року та залишається невиконаним протягом тривалого часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 2019 року маючи значні боргові зобов`язання суттєвих дій для їх виконання не вчиняє.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 протягом 2018-2020 років неодноразово перетинав кордон та знаходився поза межами України тривалий час:

У 2018 році боржник перетинав державний кордон в обох напрямках 10 разів;

У 2019 році 30 разів;

У 2020 році 4 рази.

Суд вважає, що кошти, які ОСОБА_1 витрачав на подорожі, він міг би спрямувати для погашення боргу, однак цього не зробив, що свідчить про його ухилення від виконання рішення суду, дії боржника вказують на фактичне ухилення його від виконання рішення суду.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність рішення суду про стягнення з нього коштів та відкриття у зв`язку з цим виконавчого провадження, тривалий час ухилявся від виконання зобов`язань. Разом з тим він неодноразово виїжджав за кордон.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що подання підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 260, 441 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження права у виїзді за межі України боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на строк до виконання зобов`язань за судовим рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16.04.2019р. у справі №640/17189/18

, що виконується у виконавчому провадженні №59841562.

Ухвала, що постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту їх підписання суддею .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення.

Суддя Бородіна Н.М.