КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 276/1811/21 Головуючий у 1-й інст. - Янченко А.В.
Апеляційне провадження 22-ц/824/2370/2022 Доповідач - Рубан С.М
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Болотов Є.В., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладення заборони ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::03:004:5001, площею 0,1001 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24 та відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, с. Лісне, кадастровий номер::03:004:5000, площею 0,0199 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24.

Посилалась на те, що має намір у встановлені ч. 4 ст. 152 ЦПК України строки звернутись до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок.

Незважаючи на те, що спір є немайновим (оспорювання правочинів), ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку буде зачіпатись її право на майно (об`єкти оспорюваних договорів), оскільки вона являється співвласником Ѕ частини вказаних земельних ділянок та це майно вибуло з її володіння поза її волею на підставі вказаних оспорюваних правочинів.

Вказує на те, що під час спільного проживання однією сім`єю, що встановлено рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме - земельні ділянки. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_4 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року вказані земельні ділянки було визнано об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в порядку поділу майна визнано за кожним право власності на Ѕ частини земельних ділянок.

Посилається на те, що після прийняття рішення судом першої інстанції, в період, коли судове рішення ще не набрало законної сили, ОСОБА_4 без відома та згоди ОСОБА_1 відчужив вказане майно за договорами дарування на користь ОСОБА_3 .

Після набрання вказаним рішенням суду законної сили, ОСОБА_1 була позбавлена можливості виконати це рішення суду та зареєструвати за собою право власності на належне їй майно.

У жовтні 2021 року, ОСОБА_1 було відмовлено в реєстрації права власності на тих підставах, що власником майна, який вказаний в рішенні суду від 16 січня 2017 року являється не ОСОБА_4 , а інша особа.

Крім того, ОСОБА_1 довідалась про те, що ОСОБА_4 розпорядився належним їй майном без її згоди та на підставі договорів дарування від 18 березня 2017 року право власності на належні їй Ѕ частини земельних ділянок перейшло до гр. ОСОБА_3 .

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 29 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року та ухвалити нову постанову, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:004:5001, площею 0,1001 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24 та відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, с. Лісне, кадастровий номер: :03:004:5000, площею 0,0199 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24.

Посилається на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову неповно з`ясував обставини справи, не здійснив належну оцінку обґрунтованості доводів скаржника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, посилається на те, що викладені в заяві про забезпечення позову факти , беззаперечно свідчать про протиправність дій майбутніх відповідачів які направлені на заволодіння майном скаржника. Зазначає те, що майбутні відповідачі фактично позбавили скаржника її права власності на дві земельні ділянки.

Посилається на те, що позовні вимоги стосуються правочинів, які регулюють право власності на предмет нерухомості, то накладення заборони на відчуження цих земельних ділянок, які на даний час належать майбутньому відповідачу є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Крім того, посилається на те, що накладення заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, жодним чином не обмежить ОСОБА_3 на володіння чи користування цим майном, лише тимчасово припинить можливість ним розпорядитись під час вирішення спору.

Від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

Посилається на те, що скаржником було подано заяву щодо забезпечення позову без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим чи неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду. Доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження зазначеного нерухомого майна, а саме зазначених в заяві земельних ділянок за вказаною вище адресою, суду не надано, а тому самі лише твердження заявниці про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::03:004:5001, площею 0,1001 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24 та відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, с. Лісне, кадастровий номер::03:004:5000, площею 0,0199 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24.

В обгрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 вказує на те, що має намір у встановлені ч. 4 ст. 152 ЦПК України строки звернутись до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок.

Незважаючи на те, що спір є немайновим (оспорювання правочинів), ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку буде зачіпатись її право на майно (об`єкти оспорюваних договорів), оскільки вона являється співвласником Ѕ частини вказаних земельних ділянок та це майно вибуло з її володіння поза її волею на підставі вказаних оспорюваних правочинів.

Вказує на те, що під час спільного проживання однією сім`єю, що встановлено рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме, земельні ділянки. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_4 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року вказані земельні ділянки було визнано об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в порядку поділу майна визнано за кожним право власності на Ѕ частини земельних ділянок.

Посилається на те, що після прийняття рішення судом першої інстанції, в період, коли судове рішення ще не набрало законної сили, ОСОБА_4 без відома та згоди ОСОБА_1 відчужив вказане майно за договорами дарування на користь ОСОБА_3 .

Після набрання вказаним рішенням суду законної сили, ОСОБА_1 була позбавлена можливості виконати це рішення суду та зареєструвати за собою право власності на належне їй майно.

У жовтні 2021 року, ОСОБА_1 було відмовлено в реєстрації права власності на тих підставах, що власником майна, який вказаний в рішенні суду від 16 січня 2017 року являється не ОСОБА_4 , а інша особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

забороною вчиняти певні дії;

встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Судом першої інстанції не було взято до уваги те, що ОСОБА_1 має намір звернутись до суду з позовними вимогами про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок та те, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, суд першої інстанції не врахував обґрунтованих припущень заявника та послався на відсутність доказів, підтверджуючих таке припущення. Проте заявником до заяви про забезпечення позову додано ряд доказів з яких вбачається, що нерухоме майно вибуло з її володіння поза її волею, зокрема, після прийняття рішення Києво - Святошинським районним судом Київської області 16 січня 2017 року про визнання земельних ділянок об`єктами права спільної сумісної власності заявника та ОСОБА_4 , останній, в період, коли судове рішення ще не набрало законної сили без відома та згоди ОСОБА_1 відчужив вказане майно за договорами дарування ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що накладення заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна жодним чином не обмежить прав відповідача на володіння чи користування цим майном, лише тимчасово припинить можливість ним розпоряджатись під час вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2021 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову наступного змісту.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 на відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:004:5001, площею 0, 1001 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24 та відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою Київська область, Києво - Святошинський район, с. Лісне , кадастровий номер: :03:004:5000, площею 0, 0199 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 24.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено14 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді