Справа № 462/772/22
УХВАЛА

15 лютого 2022 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представник позивача ОСОБА_1 адвоката Кіт Христини Ігорівни про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонов Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кіт Х. І., 11.02.2022 року звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Споживчий Центр», у якому просить визнати виконавчий напис нотаріуса, вчинений 02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. та зареєстрований у реєстрі за № 22302 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Споживчий Центр» заборгованості у розмірі 10 750 грн. 00 коп. таким, що не підлягає виконанню, окрім цього просить стягнути понесені судові витрати.

Також, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кіт Х. І., 11.02.2022 року подала до суду заяву про забезпечення позову, уякій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного виконавчого напису.

Заяву обґрунтовує тим, що 02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. вчинено виконавчий напис № 22302 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Споживчий Центр» заборгованості у розмірі 10 750 грн. Зазначає, що жодних нотаріальних кредитних договорів з ТзОВ «Споживчий Центр» позивач не підписувала та не укладала, останній невідома наведена фінансова установа, оскільки позивач не вступала з наведеним кредитором у жодні нотаріальні правовідносини. Крім цього, жодних повідомлень про начебто існуючу заборгованість від наведеного кредитора та приватного нотаріуса Мороз О. І. не отримувала, а відтак наявні підстави стверджувати про незаконне використання її персональних даних та створення штучного боргового зобов`язання. Також, зазначає, що позивачу невідомий наведений стягувач, зважаючи на те, що остання не вступала в жодні правовідносини з наведеним суб`єктом, а за місцем роботи позивача скерована постанова приватного виконавця про стягнення коштів із заробітної плати задля виконання грошового зобов`язання до якого остання не має жодного правового відношення, вважає, що наявні правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України до закінчення розгляду справи судом. Окрім цього, існує ризик накладання арешту на банківські рахунки позивача як виконавчих заходів, які можуть бути застосовані у межах відкритого виконавчого провадження № 67803674. З огляду на наведене, оскільки у межах виконавчого провадження № 67803674 вжито виконавцем вже низку виконавчих заходів, які стосуються майнових прав та обов`язків позивача, вважає, що наявні достатні правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не вжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання судового рішення за результатами розгляду заявлених позовних вимог.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України, сторони у судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Пункт 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначає, що позов може забезпечуватись шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса належить до виконавчих документів.

Таким чином, сторона позивача просить застосувати захід забезпечення позову передбачений законодавством.

Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

При цьому, позивачем подано позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з підстав того, що такий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства через порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, неправомірність вимог стягувача в частині розміру заборгованості, зазначає також, що жодних нотаріальних кредитних договорів із відповідачем у справі не укладала, позивачу невідома зазначена фінансова установа.

Тобто позовна заява містить немайнову вимогу, рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання.

Отже, як вбачається із матеріалів позовної заяви, між сторонами дійсно існує спір, позивач заперечує факт безспірності заборгованості, вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було порушено встановлений законом порядок, що істотно порушує права позивача.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що на даний час за виконавчим написом № 22302 від 02.12.2021 року - приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І. М. відкрито виконавче провадження № 67803674 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса про звернення стягнення заборгованості та задоволення вимог відповідача на загальну суму у розмірі 10 750 грн. 00 коп. Також, з матеріалів справи вбачається, що 22.12.2021 року ухвалено постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернено стягнення на доходи позивача у справі, що отримує дохід у ТзОВ «ЛТП Україна».

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що виконавцем вчиняються виконавчі дії, спрямовані на виконання виконавчого напису.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у даному разі позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то у даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернулася до суду.

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде примусово реалізоване майно позивача, то вона не зможе захистити або поновити свої права у межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Тому у даному випадку застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно та кошти, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заява позивача про забезпечення позову у достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, наведено прийнятні доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття заявлених заходів забезпечення, предмет позову у даній справі та заявлений захід забезпечення позову є взаємопов`язаними, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано відповідно до ст. 150 ЦПК України та він не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача.

З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити та у забезпечення позову до вирішення судового спору застосувати заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. та зареєстрований у реєстрі за № 22302 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Споживчий Центр» заборгованості у розмірі 10 750 грн. 00 коп., оскільки такий буде належним, співмірним та відповідатиме описаним обставинам справи, а невжиття такого заходу може дійсно істотно ускладнити чи взагалі унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 .

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 149, 150, 153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву представник позивача ОСОБА_1 адвоката Кіт Христини Ігорівни про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонов Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, який вчинений 02.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрований у реєстрі за № 22302 з метою забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонов Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову 3 (три) роки.

Копію ухвали про забезпечення позову направити учасникам справи для відома, а приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Білецькому Ігорю Мироновичу - для негайного виконання.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Стягувач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-а).

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Н. М. Галайко