Постанова

Іменем України

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 712/11291/20-ц

провадження № 61-18578св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. . (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 05 вересня 2005 року вона та

ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2015 року (справа № 712/1129/15) стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на її користь

у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції

від 19 червня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47922035 на виконання вищезазначеного судового рішення.

Згідно із розрахунком заборгованості, складеного головним державним виконавцем, станом на 01 листопада 2020 року ОСОБА_2

має заборгованість за несплату аліментів у розмірі 41 932,24 грн.

ОСОБА_1 зазначала, що відповідач є працездатною особою, доказів щодо поважності причин несплати аліментів державному виконавцю

не надано, тривалий час ухиляється від виконання судового рішення про сплату аліментів, питання про зменшення розміру аліментів не заявляв, що свідчить про наявність його вини у виникненні заборгованості за несплату аліментів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути

з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 липня 2019 року по 01 листопада 2020 року

у розмірі 41 932 грн 24 коп.

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що постановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 19 червня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47922035 на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2015 року (справа

№ 712/1129/15) про стягнення з нього аліментів на утримання спільної

з ОСОБА_1 доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 вказував, що виконував судове рішення про стягнення з нього аліментів своєчасно, щомісячно сплачув аліменти на утримання дитини, при цьому утримання аліментів проводиться бухгалтерією підприємства, на якому він працював. Крім того, на різноманітні свята він купував своїй доньці подарунки, а протягом року, по мірі можливості, купував їй особисті речі (одяг, взуття тощо).

Також ОСОБА_2 зазначав, що до розірвання шлюбу з ОСОБА_1 він працював на приватному підприємстві «Інтерплита», на якому певний період припинили виплачувати заробітну плату, через що він змушений був перейти на роботу до публічного акціонерного товариства «Азот», але там також не платили заробітну плату, у зв`язку з чим у червні 2017 року він звільнився з роботи.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2019 року (справа № 712/15133/18) стягнуто з публічного акціонерного товариства «АЗОТ» на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 8 692,43 грн, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні - 168 657, 88 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 686 грн, всього стягнуто 179 036,31 грн

з утриманням податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Після отримання вказаних коштів він погасив борг за своєю розпискою та сплатив борг за розпискою матері, які були витрачені на лікування раку,

а тому, на думку ОСОБА_2 , з цих коштів не повинна стягуватись

1/4 частина на оплату аліментів.

На даний час його майновий стан погіршився, оскільки він хоч і працює офіційно, проте отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 5 200 грн,

а у зв`язку з епідемією та введенням підприємством карантинних заходів воно працює нестабільно, що негативно впливає на розмір його заробітної плати

та загальний майновий стан. Крім того, він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою, яка має на утриманні неповнолітню дитину від першого шлюбу, яку утримує.

ОСОБА_2 вважав вищезазначені обставини достатніми для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 41 932 грн за виконавчим провадженням № 47922035.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення

від сплати заборгованості за аліментами об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2021 року

у складі судді Пересунька Я. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець помилково у липні 2019 року включив до розрахунку заборгованості за аліментами боржника ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 41 932 грн 24 коп., оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 168 657 грн 88 коп., який стягнуто на користь працівника на підставі судового рішення, не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, а є санкцією для роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні та разовою компенсаційною виплатою для працівника.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд виходив із того, що відсутні підстави для звільнення від заборгованості сплати за аліментами, оскільки така заборгованість була нарахована державним виконавцем помилково.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2021 року у частині відмови

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несплату аліментів у розмірі 41 932,24 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині вирішення позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення пені за несплату аліментів у розмірі є обґрунтованими, так як пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому

не проводилося стягнення. Крім того, ОСОБА_2 дії державного виконавця щодо правильності нарахування заборгованості за несплату аліментів не оскаржував.

Рішення суду першої інстанції у частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження

у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Соснівського районного суду м. Черкаси.

У грудні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що заборгованість з несплати аліментів була нарахована державним виконавцем невірно. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2019 року (справа 712/15133/18)

з публічного акціонерного товариства «Азот» на його користь стягнуто заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 8 692,43 грн, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні - 168657,88 грн, судові витрати по сплаті судового збору - 1 686 грн, всього стягнуто 179 036,31 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України. Однак, із суми 168 657,88 грн, яка була перерахована, не здійснено відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, як було визначено у судовому рішенні, ці відрахування були здійсненні підприємством. Відповідно до розрахунку сум податків та обов`язкових платежів публічного акціонерного товариства «Азот» за власний рахунок сплатив їх на загальну суму 32 888, 29 грн. З цих підстав підприємство пред`явило до нього вимогу про повернення коштів у розмірі 32 888, 29 грн на їх рахунок. Зазначені листи було надано в суді апеляційної інстанції, проте суд не звернув уваги. Лише 04 листопада 2021 року державною виконавчою службою було зменшено розмір заборгованості за несплату аліментів, яка виникла у зв`язку з отриманням цих коштів, з 41 932, 24 грн до 33 942, 40 грн. Також вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 168 657 грн 88 коп., який стягнуто на користь працівника на підставі судового рішення, не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У грудні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому зазначено, що постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 вересня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно зі свідоцтвом про народження від 13 грудня 2011 року, серії

НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька - ОСОБА_3 . Батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 13).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі

1/4 частини всіх видів заробітку відповідача на утримання дочки

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, але не менше

30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи

з 02 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (справа

№ 712/1129/15) (а. с.14).

Постановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції

від 19 червня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47922035, на виконання вищезазначеного судового рішення (а. с. 15, 16).

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, станом на 01 листопада 2020 року, ОСОБА_2 має заборгованість за аліментами у розмірі 41 932,24 грн (а. с. 18).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2019 року

у справі № 712/15133/18, що набрало законної сили 09 квітня 2019 року, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Азот» на користь

ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі

8 692,43 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 168 657,88 грн, та судові витрати - 1 686 грн., а всього стягнуто 179 036,31 грн (а. с.193-194).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення

х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену

на 1 %.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження

№ 14-616цс18).

Такий розрахунок пені застосував суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості

з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд апеляційної інстанції врахував при встановленні доведеності вини відповідача та правомірно скасував рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 . Відповідач цю презумпцію не спростував.

При цьому Верховний Суд зазначає, що судом апеляційної інстанції вірно було зазначено про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника не входить до переліку видів доходу, з якого

не проводиться утримання аліментних платежів, виходячи із Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146.

Доводи касаційної скарги про те, що лише 04 листопада 2021 року державною виконавчою службою було зменшено розмір заборгованості по аліментах, яка виникла у зв`язку з отриманням цих коштів, з 41 932, 24 грн до

33 942, 40 грн, так як не було здійснено відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, як було визначено у судовому рішенні про стягнення середнього заробітку, які були здійсненні підприємством,

є безпідставними з огляду на таке.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та вчасно подати докази до суду першої інстанції.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

Крім того, згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Отже, при вирішенні справи щодо позову ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суду апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства та направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць