Справа № 740/5971/21
Провадження № 2/740/187/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпусь І.М.,

за участі секретаря судового засідання Кубрак Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25.10.2021 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, починаючи з дня звернення з позовною заявою і до закінчення навчання.

Позов аргументує тим, що ОСОБА_2 є їх з відповідачем спільною дочкою, яка на цей час є повнолітньою та продовжує навчання в комунальному закладі «Ніжинський фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради за денною формою навчання і не має змоги працевлаштуватися. Плата за навчання становить 18 000 грн за рік. Відповідач проходить військову службу за контрактом, має дохід, у зв`язку з чим має змогу надавати матеріальну допомогу на дитину.

Ухвалою від 04 червня 2021 року постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав відзив, в якому зазначив, що дочка зареєстрована разом із ним з 26.01.2017. На даний час проживає окремо від обох батьків. Позивач проживає окремо від дочки ОСОБА_2 , яка фактично перебуває на його утриманні, а тому позовні вимоги безпідставні, позову не визнає. Крім того, він є військовослужбовцем за контрактом, у зв"язку із проходженям служби, в тому числі в зоні АТО/ООС, з дочкою підтримує зв"язок по телефону, її матеріальні потреби задовольняє повністю. Також на його утриманні перебуває малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він матеріально забезпечує непрацездатних батька ОСОБА_5 , 1952 року народження, із ІІІ групою інвалідності, брата ОСОБА_6 , 1980 року народження, з інвалідністю І груби "Б" з дитинства, матір ОСОБА_7 , 1959 року народження. Звертає увагу, що позивач не додала до позову доказів проживання дочки з нею.

Ухвалою суду від 14.01.2022 до участі у справі залучено третю особу - повнолітню дочку сторін ОСОБА_2 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала із заначених в ньому підстав. Пояснила, що дочка проживає з нею, хоча зареєстрована за місцем реєстрації відповідача.

Третя особа - ОСОБА_2 позов просила задовольнити. Пояснила, що після розлучення батьків з чотирьох років постійно проживає з матір"ю, хоча і зареєстрована за місцем реєстрації батька. Батько матеріальної допомоги не надає. До досягнення нею 18 років сплачував за рішенням суду аліменти через органи державної виконавчої служби.

Відповідач у судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю, врахувати, що позивач не додала до позову документів на підтвердження потреби в матеріальній допомозі дочці саме у зв"язку із навчанням.

Заслухавши позивача, третю особу, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач та відповідач мають спільну повнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №505 (а.с.8).

ОСОБА_2 навчається в КЗ «Ніжинський фаховий медичний коледж» на першому курсі на денній формі навчання, термін навчання з 01.09.2021 - 30.06.2024, до 10.01.2022 - за контрактом, з 10.01.2022 переведена з контрактної форми навчання на бюджетну, що підтверджується довідками вказанаго навчального закладу №263 від 06.09.2021 та №11 від 12.01.2021 (а.с.9, 26).

Згідно договору про надання платної освітньої послуги №30, укладеного 17.08.2021 між КЗ «Ніжинський фаховий медичний коледж» та замовником освітньої послуги ОСОБА_1 для здобувача фахової передвищої освіти ОСОБА_2 загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 54 000 грн, а за кожний календарний рік окремо: 2021/2022 навчальний рік - 18 000 грн, 2022/2023 навчальний рік - 18 000 грн, 2023/2024 навчальний рік - 18 000 грн (а.с. 10).

Позивачем 30.08.2021 сплачено за навчання дочки на рахунок КЗ «Ніжинський фаховий медичний коледж» 9 000 грн, що підтверджується квитанцією банка (а.с. 11).

Місце проживання позивачки та дочки зареєстроване за різними адресами у м. Ніжині, однак проживають вони спільно.

Відповідач проходить військову службу за контрактом, на утриманні має малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Має батька ОСОБА_5 , 1952 року народження, із ІІІ групою інвалідності, брата ОСОБА_6 , 1980 року народження, з інвалідністю І груби "Б" з дитинства, матір ОСОБА_7 , 1959 року народження.

Отже, встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка - ОСОБА_2 , котра проживає з позивачкою і навчається у КЗ «Ніжинський фаховий медичний коледж», з 01.09.2021 по 10.01.2022 за контрактом, з 10.01.2022 на бюджетній формі навчання. Відповідач має на утриманні малолітню дочку.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (ст. 185 СК України).

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі ; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова ВС від 13.04.2021 у справі №308/4214/18).

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З поданих суду позивачем доказів встановлено, що спільна дочка сторін по справі повнолітня ОСОБА_2 не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, оскільки навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, понесені витрати за оплату надання їй освітньої послуги в розмірі 9000 грн, що відповідає половині вартості такої послуги за 2021/2022 навчальний рік згідно договору про надання платної освітньої послуги.

Інших доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, придбання підручників тощо) позивачем не надано.

При цьому, відповідачем подано довідку КЗ «Ніжинський фаховий медичний коледж», з якої вбачається, що з 10.01.2022 дочка ОСОБА_2 переведена на бюджетну форму навчання. Таким чином, з цього часу потреби у витратах на оплату освітньої послуги немає.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Зазначене узгоджується із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 159/5562/18.

Водночас доводи відповідача про проживання дочки з ним суд відхиляє, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що постійно проживає з матір"ю, а з відповідачем проживала лише в малолітньому віці до розірвання шлюбу між сторонами. Реєстрація місця проживання за адресою реєстрації відповідача не позбавляє її можливості фактично проживати в іншому місці, і при таких поясненнях свідчити, що вона наразі проживає окремо від обох батьків, як вказує відповідач. Надані ж відповідачем акти про фактичне проживання ОСОБА_2 при вирішенні спору суд до уваги не приймає, оскільки вони складені в липні і серпні 2019 року, тобто не стосуються часу, що має значення для вирішення справи, та попри те, що інші учасники вказують про їх недостовірність, надані в копіях.

Надані документи відповідачем підтверджують його родинні відносини з батьками, братом та наявність у них груп інвалідності, але беззаперечено і достовірно не підтверджують перебування їх на утриманні відповідача.

Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що відповідач є працездатним, має дохід, так як проходить військову службу за контрактом, на його утриманні перебуває малолітня дочка ОСОБА_8 , 2012 року народження, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу дочці ОСОБА_2 , оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем не надано.

Враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в заявленому в позовних вимогах розмірі щомісячно на повнолітню дочку у зв"язку із її навчанням.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч. 1 ст. 79 СК України).

Беручи до уваги, що позивачем надано докази щодо понесення витрат саме у зв"язку з навчанням повнолітньої дочки лише щодо оплати половини вартості освітньої послуги за 2021/2022 навчальний рік, а надання такої послуги повнолітній дочці з 10.01.2022 здійснюється за бюджетною формою навчання, і відповідно потреби у витратах на оплату навчання після 10.01.2022 не підтверджені, а доказів на підтвердження інших потреб в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням позивачем не надано, суд доходить висновку про стягнення аліментів починаючи від дня подання позову - 25.10.2021 до 10.01.2022.

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись, ст.180-184, 199-200 СК України, ст.141, 264-268, 280, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно на повнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв"язку із продовженням навчання, починаючи з 25 жовтня 2021 року до 10 січня 2022 року.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 14 лютого 2022 року.

Суддя І. М. Карпусь