Справа № 653/4089/21
Провадження № 2/653/226/22
РІШЕННЯ

іменем України

03 лютого 2022 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд

Херсонської області в складі

головуючої судді Мотонок Т.Я.,

за участю секретаря Шулежко Ю.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу № 653/4089/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позову зазначено:

Згідно наказу АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» № 01/71ОС від 01.08.2014 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду старшого електромеханіка дільниці цеху №37 виробничої дільниці СЦБ №2 з 01.08.2014 року.

Наказом Структурного підрозділу «Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку від 09.12.2021 за №01/65ОС «По особовому складу» ОСОБА_1 старшого електромеханіка дільниці цеху №37 виробничої дільниці СЦБ №2 відсторонено від роботи з 9 грудня 2021р., без збереження заробітної плати. Підстава відсторонення від роботи позивача відмова ОСОБА_1 надати медичну документацію на підтвердження щеплення від COVID-19, спричиненої вірусом SARS-CoV-2.

При цьому, позивач зазначає, що ані в трудовому контракті, ані в посадовій інструкції, ані в іншому документі, підписаному між ним та відповідачем, такого зобов`язання з його боку не має. ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача протизаконними та такими, що обмежують його права як працівника щодо повноцінної роботи.

Також позивач зазначає, що перелік обов`язкових профілактичних щеплень, передбачений ч.1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», є вичерпним і серед нього відсутня хвороба COVID-19, спричинена вірусом SARS-CoV-2. Тому, як зазначає позивач щеплення від COVID-19 на даний час є добровільним.

Крім того, позивач вказує, що ч.2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» встановлює імперативну норму права, що обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарної-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Відповідне подання Позивач та Відповідач не отримував, оскільки його не існує. Отже, на думку позивача відповідач не мав підстав для того, щоб, без подання ДЕРЖСАНЕПІДЕМСЛУЖБИ, відстороняти його від роботи.

З врахуванням вказаного позивач вважає, що наказ №01/65ОС від 09.12.2021 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Другою правовою підставою для скасування оскаржуваного наказу, на думку позивача, є те, що законодавством чітко передбачено заборону дискримінації працівників за станом здоров`я чи іншими ознаками (перелік невичерпний).

Обмеження прав і свобод людини і працівника через відсутність щеплення від коронавірусної хвороби є явною забороненою, чинним законодавством України, дискримінацією.

Отже, Позивач вважає, що наказ МОЗ України від 04.10.2021 №2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" - є таким, що суперечить і не відповідає статті 24 Конституції (Основному Закону) України.

Тому, ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 01/65ос від 09.12.2021 року « По особовому складу» , виданий АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» про відсторонення його від роботи та зобов`язати відповідача виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення від роботи і до дня поновлення на роботі.

По даній справі 11.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До суду надійшов відзив на позов відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає з наступних підстав:

Частина 2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Керуючись наведеною нормою, Міністерством охорони здоров`я України розроблено та затверджено наказом від 04.10.2021 № 2153 Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

В подальшому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393 внесені зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом від 04.10.2021 № 2153, а саме до цього Переліку включені працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 акціонерне товариство «Українська залізниця» входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

З огляду на викладене вбачається, що дія наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (із змінами внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393) розповсюджується на працівників акціонерного товариства «Українська залізниця» та всіх підпорядкованих йому підрозділів.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. (з усіма змінами та доповненнями) встановлено обов`язок керівників підприємств, установ та організацій забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19, підпорядкованими працівниками та відсторонювати від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19, яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19, відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти СОVID-19 надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відповідач зазначає, що видаючи наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законодавством України.

Тому, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові та доповнив, що 03.12.2021 року всім працівникам підприємства надали лист - ознайомлення про необхідність щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19. У разі ухилення від профілактичного щеплення і не пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 року документу, який підтверджує вакцинацію від СОVID-19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань для проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19 такий працівник буде відсторонений від роботи, без збереження заробітної плати. Він відмовився від підпису про ознайомлення, оскільки він не був на той час обізнаний з усіма ризиками такого щеплення. Він мав намір поспілкуватися з лікарем з цього приводу, оскільки щеплення є добровільним і він вважає, що примушування до щеплення є порушенням його Конституційних прав. 09.12.2021 року він отримав наказ №01/65ОС про відсторонення його від роботи починаючи з 09.12.2021 року, оскільки він не надав документу, який підтверджує вакцинацію від СОVID-19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань для проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19.

Він залишився без засобів існування, оскільки його заробітна плата була єдиним доходом для його родини.

В подальшому він надав довідку, яка підтверджує вакцинацію від СОVID-19 і 22.12.2021 року його було допущено до роботи.

Відсторонення його від роботи було проведено без жодної належної процедури. Медичний працівник його не обстежував і не відбирав у нього відмову від щеплення, роботодавець не склав акту про його відмову робити щеплення, відсутні докази його відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень. Єдиною підставою для відсторонення від роботи є подання держсанепідемслужби, а не усна відмова особи надати роботодавцю документи.

Наказ №01/65ОС від 09.12.2021 року він вважає незаконним, тому просив суд його скасувати та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09.12.2021 року до фактичного допуску його до роботи 22.12.2021 року, а також стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказав, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи було правомірним. 03.12.2021 року до відома всіх працівників підприємства, в тому числі позивача, доведено інформацію про необхідність щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 та повідомлено, що в разі ухилення від профілактичного щеплення і не пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 року документу, який підтверджує вакцинацію від СОVID-19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань для проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19 такий працівник буде відсторонений від роботи, без збереження заробітної плати. Позивач відмовився від підпису про ознайомлення з вказаним листом, про що було складено акт про від 03.12.2021 року. В зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 в строк до 09.12.2021 року документ, який підтверджує вакцинацію від СОVID-19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань для проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19 09.12.2021 року було видано наказ №01/65ОС «По особовому складу» про відсторонення ОСОБА_1 старшого електромеханіка дільниці цеху №37 виробничої дільниці СЦБ №2 від роботи з 9 грудня 2021р., без збереження заробітної плати.

22.12.2021 року після надання ОСОБА_1 довідки про вакцинацію, було видано наказ № 01/75ОС про допущення його до роботи з 22.12.2021 року.

Наказ №01/65ОС від 09.12.2021 року представник відповідача вважає законним, тому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Приймаючи до уваги пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно наказу АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» № 01/71ОС від 01.08.2014 року ОСОБА_1 прийнято на посаду старшого електромеханіка дільниці цеху №37 виробничої дільниці СЦБ №2 з 01.08.2014 року.

Наказом Структурного підрозділу «Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку від 09.12.2021 за №01/65ОС «По особовому складу» ОСОБА_1 старшого електромеханіка дільниці цеху №37 виробничої дільниці СЦБ №2 відсторонено від роботи з 9 грудня 2021р., без збереження заробітної плати. Підстава відсторонення від роботи позивача відмова ОСОБА_1 надати медичну документацію на підтвердження щеплення від COVID-19, спричиненої вірусом SARS-CoV-2.

Як встановлено в судовому засіданні 03.12.2021 року до відома всіх працівників підприємства, в тому числі позивача доведено інформацію про необхідність щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 та повідомлено, що в разі ухилення від профілактичного щеплення і не пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 року документу, який підтверджує вакцинацію від СОVID-19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань для проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19 такий працівник буде відсторонений від роботи, без збереження заробітної плати.

Позивач відмовився від підпису про ознайомлення з вказаним листом, про що було складено акт від 03.12.2021 року.

Судом встановлено, що жодною уповноваженою особою не складався Акт у присутності позивача, свідків про відмову ОСОБА_1 від щеплення та відмову надати безпосередньою керівнику документу, який підтверджує вакцинацію від СОVID-19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань для проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19.

Позивач усно висловив свою позицію, що вакцинація від COVID-19 не входить до переліку обов`язкових вакцин, а тому він не ознайомлений з усіма ризиками такого щеплення. В такому випадку потрібне обстеження лікаря та висновок лікаря про необхідність та доцільність вакцинації.

Таку ж позицію позивач висловив в судовому засіданні та підтвердив, що станом на 09.12.2021 року він не пройшов обстеження та не зробив щеплення, тому він дійно не надав довідку на підтвердження профілактичного щеплення від COVID-19, та не мав довідки про абсолютні протипоказання від такого щеплення.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством, а саме: у випадках, перелічених у статті 46 Кодексу законів про працю України або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно ч. З та ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Тобто, Закон чітко визначив, що за епідемічними показниками повноваження на прийняття рішення про обов`язкове щеплення належать санітарному лікарю, а відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» МОЗ України має право лише на встановлення переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, а не встановлення обов`язкових щеплень як таких.

Відповідно до п. 1 р. І Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого Наказом МОЗ України № 595 від 16.09.2011 року, Календар профілактичних щеплень в Україні - нормативно-правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення. Цей Календар включає обов`язкові профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз.

Тобто, єдиним нормативно-правовим актом, який визначає перелік обов`язкових щеплень є Календар профілактичних щеплень в Україні, а МОЗ України відповідно за ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» може встановити перелік професій чи виробництв.

В свою чергу, розділом 4 Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого Наказом МОЗ України №595 від 16.09.2011 року, визначено перелік обов`язкових щеплень, які можуть бути введені за епідемічними показаннями, до якого входять щеплення від таких захворювань: дифтерії, правця, гепатиту А, поліомієліту, кору, епідемічного паротиту, краснухи, менінгококової інфекції, гепатиту В, сибірської виразки, вітряної віспи, кашлюку.

Тобто, на час відсторонення позивача від роботи, Календар профілактичних щеплень в Україні, затверджений Наказом МОЗ України № 595 від 16.09.2011 року, як єдиний нормативно-правовий акт, який встановлює обов`язкові щеплення, серед переліку обов`язкових щеплень, які можуть бути введені за епідемічними показаннями, не передбачав щеплення від короновірусної хвороби.

Також, відповідно до ч.1-2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Наказом від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

В подальшому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393 внесені зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом від 04.10.2021 № 2153, а саме до цього Переліку включені працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 акціонерне товариство «Українська залізниця» входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004). Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (рішення Конституційного Суду України у справі від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Підставою для відсторонення від виконання своїх посадових обов`язків позивача ОСОБА_1 у наказі № 01/65ОС від 09.12.2021 року є ст. 46 Кодексу законів про працю України, ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021р. №2153, наказ МОЗ « Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 01.11.2021 року № 2393, пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 та лист-ознайомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 29.11.2021 року № 20.

При цьому, у статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III чітко визначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом.

Порядок відмови від здійснення обов`язкових профілактичних щеплень визначений у ч. 6 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III , де зазначено, якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Іншого порядку відмови від обов`язкових профілактичних щеплень ані цей, ані будь-який інший закон не містять. Не містить цей закон і іншої підстави для встановлення юридичного факту відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, аніж відібране лікарем письмове підтвердження такої відмови особи від вакцинації або акт, складений лікарем у присутності свідків, про відмову скласти особою таке письмове підтвердження.

Оскаржуваний Наказ № № 01/65ОС від 09.12.2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від виконання роботи не містить відомостей про медичний огляд позивача та відібране у нього лікарем відповідне письмове підтвердження.

Відповідач виніс наказ про відсторонення на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує, у встановленому Законом порядку (процедурі), юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Крім того, лист- ознайомлення по суті містить вимогу керівника закладу надати до 09.12.2021 року, документ, який підтвердить наявність у позивача профілактичного щеплення від COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19. Незважаючи на застосування у цьому повідомленні конструкції прохання, викладені у подальшому наслідки ненадання особою цих відомостей, свідчать саме про вимогу та перекладання на працівника обов`язку про надання працедавцеві таких відомостей.

Європейська хартія прав пацієнтів у статті 6 гарантує кожному право на конфіденційність особистої інформації, включаючи інформацію про свій стан здоров`я і можливі діагностичні чи терапевтичні процедури, а також на захист своєї приватності під час проведення діагностичних оглядів.

Конституція України (статті 32 і 34) та статті 285 і 286 Цивільного кодексу України гарантують ці ж права на національному рівні.

Основи законодавства України про охорону здоров`я (Закон України від 19.11.1992 р. (статті 391, 40, 78 («г») стверджують, що пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

За визначенням у статті 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Враховуючи приведені нормативно-правові акти, визначення терміну «профілактичні щеплення», приведеного у статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд вважає, що під дію статті 11 Закону України «Про інформацію» підпадають будь-які медичні відомості/втручання/маніпуляції/діагнози тощо.

Конституція України у статті 19 визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Враховуючи викладене, винесення відповідачем оскаржуваного наказу лише на підставі листа ознайомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 2 статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Щодо вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення позивача від роботи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно роз`яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Також, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу.

Згідно п. 2 вказаної постанови середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 вказаної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» виплатити на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 09.12.2021 року до часу фактичного допуску до роботи 22.12.2021 року, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

А саме: згідно довідки про доходи від 14.12.2021 року заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата становить жовтень 2021 року 15668,30 грн., листопад 2021 року 19439,57 грн. Загальна сума 35107, 87 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів за вказаний період становить 42 дні ( 20 днів в жовтні 2021 року та 22 робочі дні в листопаді 2021 року). Отже, середньоденна заробітна плата складає 835 грн. 90 коп ( 35107,87 грн./42 роб.дні). Час вимушеного прогулу склав 9 днів. 855,90 х9= 7523 грн.10 коп.

Отже, загальна сума до стягнення складає 7523 гривні 10 копійок.

Оскільки, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст.ст. 263-265, 274, 354,355 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Наказ № 01/65ос від 09.12.2021 року « По особовому складу» , виданий АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 09.12.2021 року, без збереження заробітної плати.

Зобов`язати АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення від роботи, а саме з 09.12.2021 до часу допуску до роботи 22.12.2021 року в сумі 7523 гривні 10 копійок.

Стягнути з АТ « Українська залізниця» Регіональна філія « Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ « Мелітопольська дистанція сигналізації та зв`язку» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 1816, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, шляхом подання скарги до Херсонського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 14.02.2022 року о 16.40 год.

Суддя Генічеського районного суду Т. Я. Мотонок