Ухвала

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 330/828/21

провадження № 61-1377ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі за позовом Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, в інтересах держави, до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури, в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 28 вересня

2021 року у задоволенні позову Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задоволено. Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 28 вересня

2021 року скасовано, прийнято постанову про задоволення позовних вимог Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури.

Визнано незаконним та скасовано пункти 1.13, 3.6 рішення Кирилівської селищної радиЯкимівського району Запорізької області від 30 квітня 2020 року № 16 «Про включення земельних ділянок до переліку земельних ділянок, які або право на які виставляються на земельні торги».

Визнано незаконним та скасовано пункти 3, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.4.1, 3.4.2, 3.4.3, 3.4.4, 3.4.5, 3.4.6, 3.5, 3.5.1, 3.5.2, 3.5.3, 3.5.4, 3.5.5, 3.5.6, 3.6 рішення Кирилівської селищної радиЯкимівського району Запорізької області від 25 червня 2020 року

№ 8 «Про затвердження грошової нормативної оцінки, стартової ціни річного розміру орендної плати за користування земельними ділянками та умов продажу права оренди».

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,5196 га з кадастровим номером :11:001:0580, укладений 26 серпня 2020 року між Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізької області та ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 38215134), шляхом припинення права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,5196 га з кадастровим номером :11:001:0580 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203).

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути територіальній громаді смт Кирилівка, в особі Кирилівської селищної ради Якиміського району Запорізької області, земельну ділянку площею 0,5196 га з кадастровим номером :11:001:0580, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2021 року задоволено заяву Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури. Стягнуто з Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області та ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області по 567,50 грн за подання заяви до суду першої інстанції про забезпечення позову.

20 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року.

Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті

394 цього Кодексу.

У клопотанні, яке містить касаційна скарга, заявником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної постанови Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року нею отримано

23 грудня 2021 року.

На підтвердження наведеної обставини надано копію супровідного листа Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2021 року та копію конверту суду апеляційної інстанції, адресованого ОСОБА_1 , із зазначенням трек-номеру 708 (згідно даних сайту «Укрпошта» поштове відправлення за указаним трек-номером вручено особисто 23 грудня 2021 року).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постанови Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року складено

09 грудня 2021 року, а оприлюднено 13 грудня 2021 року.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦП К України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті

389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті

389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах

2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження постановиЗапорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, з урахуванням змін у законодавстві України, які були внесені до Земельного кодексу України та Водного кодексу України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

При цьомуОСОБА_1 не наводить конкретної норми права, у якій відсутній висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що свідчить про недотримання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

За таких обставин заявнику слід уточнити касаційну скаргу у частині підстав, на яких вона подається.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Таким чином, заявнику потрібно надіслати на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної із копіями касаційної скарги та доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк