Ухвала

Іменем України

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 642/2101/21

провадження № 61-1346ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 липня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у

м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків), у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової Ірини Володимирівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової І. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня

2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 1 050 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року залишено без змін.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, у якій, з урахуванням уточнень, просив поновити строк на оскарження постанов старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у

м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) Крижановської Ю. С. про відкриття виконавчого провадження від 22 березня 2021 року та арешт коштів від 22 березня 2021 року; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 березня 2021 року; скасувати постанову про арешт коштів від 22 березня 2021 року; зобов`язати старшого державного виконавця надати ОСОБА_1 10 днів на добровільне виконання рішення у справі

№ 639/7226/17; повідомити банки, які перелічені у постанові про арешт коштів від 22 березня 2021 року, про зняття арешту з його коштів.

Скарга обґрунтована тим, що 22 січня 2021 року Ленінським районним судом

м. Харкова видано ОСОБА_2 виконавчий лист у справі № 639/7226/17 про стягнення з нього на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 1 050 грн. У квітні 2021 року ОСОБА_1 отримав від державного виконавця копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на його майно від 22 березня 2021 року, разом з супровідними листами, які містили помилки щодо зазначення його ініціалів, та суду, який видав виконавчий лист. У постанові про відкриття виконавчого провадження старший державний виконавець, на його думку, навмисно не надала йому 10 днів на добровільне виконання рішення. Постановою про арешт його коштів накладено арешт на його кошти у 8 банках України заради стягнення з нього 1 300,33 грн у межах суми стягнення, з урахуванням виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів). Старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) Крижановська Ю. С., на думку ОСОБА_1 , навмисно не звернулась до Пенсійного фонду України в Харківській області з постановою про стягнення вказаної суми з його пенсії, з мотивів помсти за подання скарги на її дії.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 липня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою до суду відмовлено. У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що строк для подання скарги заявником не пропущено, а тому відсутні підстави для його поновлення, а сама скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки старший державний виконавецьКрижановська Ю. С. діяла в межах діючого законодавства, оскаржувані постанови старшим державним виконавцем були прийняті відповідно до закону, в межах повноважень суб`єкта оскарження і право заявника не було порушено.

Не погодившись із ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 липня 2021 року, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

ПостановоюХарківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 липня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У січні 2022 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 липня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій під час розгляду заяви не надали належної правової оцінки доводам та доказам, що мають значення для справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 22 січня 2021 року Ленінським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист у цивільній справі

№ 639/7226/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової І. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про стягнення моральної шкоди, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 1 050 грн.

19 березня 2021 року стягувач ОСОБА_2 подала заяву до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) про прийняття указаного вище виконавчого листа до виконання.

22 березня 2021 року старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському

районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків)

Крижановська Ю. С. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № з виконання вказаного виконавчого листа № 639/7226/17, в якому зазначила, що вказаний виконавчий лист виданий Харківським апеляційним судом, боржником зазначила ОСОБА_6 , та зазначила про стягнення коштів з ОСОБА_7 .

Крім того, 22 березня 2021 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) Крижановською Ю. С. винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_6 у розмірі 105 грн, а також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 145,33 грн.

Цього ж дня винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника в Акціонерному товаристві комерційного банку «ПриватБанк», Акціонерному товаристві «Універсал Банк», Акціонерному товаристві «Оксі Банк», Акціонерному товаристві «Таскомбанк», Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», Публічному акціонерному товаристві комерційного банку «Індустріалбанк», Публічному акціонерному товаристві «Банк Восток», Акціонерному товаристві «ПроКредит Банк», крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/ або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_6 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 300,33 грн.

Копії постанов направлено 25 березня 2021 року стягувачу - ОСОБА_2 та боржнику - ОСОБА_1 рекомендованим листом.

У вказаних постановах зазначено ідентифікаційний податковий номер

ОСОБА_1 та його місце проживання.

Згідно електронних відповідей вказаних банків постанова про арешт коштів боржника від 22 березня 2021 року повернута без виконання у зв`язку з відсутністю рахунків клієнта.

07 травня 2021 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському

районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) Крижановською Ю. С. винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних в автоматизованій системі виконавчого провадження щодо боржника, а саме: «замість По батькові: ОСОБА_1 зазначити По батькові: ОСОБА_1 ».

07 травня 2021 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському

районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) Крижановською Ю. С. винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а саме: замість «Суб`єкт, що видав виконавчий документ: адміністративний суд» зазначити «Суб`єкт, що видав виконавчий документ: суд загальної юрисдикції», замість «Суб`єкт, що видав виконавчий документ: Харківський апеляційний суд» зазначити «Суб`єкт, що видав виконавчий документ: Ленінський районний суд м. Харкова», замість «Резолютивна частина: Стягнути з

ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі

1 050 грн.» зазначити «Резолютивна частина: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 1 050 грн.».

Копії вказаних постанов від 07 травня 2021 року направлені сторонам виконавчого провадження: стягувачу - ОСОБА_2 та боржнику - ОСОБА_1

07 травня 2021 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському

районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) Крижановською Ю. С. винесено постанову про звернення стягнення на дохід ОСОБА_1 , копія якої була направлена для виконання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Перелік обов`язків і прав виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа приймає постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті

18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Не допускається накладення арешту на кошти, які знаходяться в Національному банку України або іншому банку на рахунках, відкритих Центральному депозитарію цінних паперів та/або кліринговим установам, для забезпечення здійснення грошових розрахунків.

Відповідно до частин 4-6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, постанова про арешт коштів боржника від 22 березня 2021 повністю відповідає зазначеним положенням, та вказаною постановою не порушено права боржника.

Твердження заявника про порушення його прав з огляду на допущені державним виконавцем у винесених постановах помилки у персональних даних спростовується наступним.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Внесення змін, видалення реєстраційних даних вхідної кореспонденції у тому числі виконавчих документів, не допускаються, крім випадків виправлення технічних помилок, описок чи доповнення реєстраційних даних відомостями, отриманими під час проведення виконавчих дій, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з абзацом 3 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або виконавець з власної ініціативи може виправити допущені у виконавчому провадженні граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься постанова.

Відповідно до пункту 14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня

2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець за наявності підтвердних документів (про внесення змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта) своєю постановою змінює назву сторони виконавчого провадження. Така постанова виконавця приєднується до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, суди дійшли висновку про те, що внесення змін (доповнень) в автоматизовану систему виконавчого провадження державним виконавцем відповідає статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту

14 розділу ІІ Інструкції. Отже, старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському

районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) Крижановська Ю. С. при винесенні постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 07 травня 2021 року діяла в межах повноважень, визначених вказаними Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією.

Інші доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та зводяться до незгоди з оцінкою зібраних судами у справі доказів та встановлених обставин із одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судами.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від

16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення не вбачається порушення судом норм матеріального та процесуального права. Правильність застосування норм ЦК України є очевидною.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 липня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах ум. Харкові Східного міжрегіонального управління

(м. Харків), у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Жовтневого районного суду м. Харкова Іванової Ірини Володимирівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець