Справа № 446/238/22
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

14.02.2022 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Костюк У. І.

секретаря судових засідань: Коваль В.А.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Качмара Івана Остаповича про забезпечення позову у справі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи Приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округ Степчук І.С. про визнання заповіту недійсним та скасування державної реєстрації, в якому просить суд визнати недійсним заповіт від 26.06.2009 ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Степчук І.С., та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/3 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 67,1 кв. м, житловою площею 41 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 221) та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 14.02.2022 провадження у справі відкрито.

Одночасно із поданням позовної заяви про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 67,1 кв.м, житловою площею 41 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 221) та зобов`язати ОСОБА_2 надати доступ ОСОБА_1 до вище вказаної квартири.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи Приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округ Степчук І.С. про визнання заповіту недійсним, згідно оскаржуваного заповіту померлий ОСОБА_3 заповів свою частину спірної квартири ОСОБА_2 .. Дана частка відповідачем переоформлена, ще в 2016 році. Проте, ОСОБА_1 з вказаним заповітом не погоджується, вважає що даний заповіт не відповідає внутрішній волі спадкодавця. У зв`язку з цим звернувся до суду з позовом про визнання даного заповіту недійсним, а з метою забезпечення позову просить накласти арешт на майно та зобов`язати ОСОБА_1 надати доступ до квартири, оскільки позивачу стало відомо, що відповідач має намір відчужити спірну квартиру. Посилається на те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав, за яким звернулася до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що дана заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановив суд, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № 298325339 від 07.02.2022 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) посвідченого від 26.06.2009 приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Степчук І.С., згідно якого померлий заповів належну йому на праві спільної часткової власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , який в установленому законом порядку прийняв спадщину за заповітом та зареєстрував право власності.

ОСОБА_1 покликаючись на положення ст. 149 ЦПК України просить вжити заходів для забезпечення його позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно зобов`язання надати доступ до квартири.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Із змісту позовних вимог видно, що позивач просив задовольнити позовні вимоги, які мають немайновий характер, а тому доводи заявника, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними, оскільки у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню.

Такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно не співмірний з предметом позову, яким є визнання правочину недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки позовні вимоги, як немайнові, не підлягають вартісній оцінці і заявлені без вимоги застосування наслідків, що також відповідає правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 та в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19.

Відтак, посилання представника позивача у заяві про те, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також здійснити ефективний захист та поновлення порушених і оспорюваних прав та інтересів позивача без наведення відповідного обґрунтування, ґрунтується на припущеннях такого і не підтверджені жодними доказами.

З огляду на викладене, в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 149 - 153, 258 - 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Качмара Івана Остаповича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Ухвала суду складена та підписана 14.02.2022.

Суддя У.І. Костюк