Справа №:755/3826/21
Провадження №: 6/755/230/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді Хромової О.О.

при секретарі Кошель К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича про визначення частки майна боржника в спільній сумісній власності, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2021 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я.В. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з поданням, в якому просить визначити

ј частку майна дружини боржника - ОСОБА_3 , у квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2011 року № 5708, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняк О.А.

Подання мотивоване тим, що Приватним виконавцем здійснено ряд дій у виконавчому провадженні № 66563634, а саме: перевірено майновий стан боржника; накладено арешт на кошти та направлено до банківських установ: АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «ОТП Банк», АТ «ТАСКОМБАНК», АТ «ОКСІ БАНК», ПАТ «БАНК ВОСТОК», АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», АТ «ПКБ «ЛЬВІВ», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «АКБ «КОНКОРД», АТ «ІДЕЯ БАНК», АТ «МЕТАБАНК»; направлено запити до Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві, Головного сервісного центру МВС України, ТУ Держпродспоживслужби, Міністерства Аграрної політики та продовольства України, КМ БТІ, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державної міграційної служби України, Державної прикордонної служби України, Київської митниці ДФС, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці у Київській області та м. Києві, Управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції України в областях та м. Києві, ДП «Укрпатент», Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України.

Після отриманих відповідей на запити приватним виконавцем встановлено відсутність майна та грошових коштів, які б могли б задовольнити вимоги стягувача та фактично виконати судове рішення. Станом на 29 жовтня 2021 року залишок заборгованості за судовим рішенням боржника складає

178 366,72 грн.

При цьому, в ході здійснення виконавчих дій приватний виконавець дізнався, що боржник ОСОБА_1 , починаючи з 20 серпня 2004 року по сьогоднішній день перебуває у шлюбі з

ОСОБА_3 . На даний момент шлюб між ними не розірваний.

Відповідно до даних Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, за час перебування у шлюбі, за дружиною боржника - ОСОБА_3 , зареєстрована Ѕ частина квартири

АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі - продажу від 30 грудня

2011 року № 5708, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняк О.А.

Вказане майно набуте в шлюбі, а отже є спільним сумісним майном подружжя, за рахунок якого може бути задоволено вимоги стягувача, а тому наявна необхідність у визначенні частки боржника у спільному сумісному майні подружжя.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я.В. подав до суду заяву про розгляд подання без його участі.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 , подала до суду заяву про відкладення розгляду подання, оскільки немає можливості бути присутньою в судовому засіданні.

Стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду подання, в судове засідання не з`явилися, жодних пояснень з приводу даного подання до суду не направили.

Відповідно до положень частини другої статті 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали подання, дійшов такого висновку.

Згідно із статтею 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття

10 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Порядок та підстави звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, передбачені статтею 366 ЦК України. Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється статтею 371 ЦК України, згідно з якою кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 січня 2020 року по справі

№ 3676231/16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі

з 20 серпня 2004 року.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 5708, 30 грудня 2011 року, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк О.А.

У прохальній частині подання Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я.В. просить: визначити ј частину майна дружини боржника - ОСОБА_3 , у квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2011 року № 5708, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняк О.А.

Таким чином, у поданні приватний виконавець просить визначити частку майна, що належить дружині боржника - ОСОБА_3 , а не самому боржнику, що суперечить вимогам статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, частка заінтересованої особи ОСОБА_3 у даному майні становить Ѕ частини та не підлягає визначенню, з урахуванням того, що вказана особа не є стороною виконавчого провадження, в якому приватним виконавцем заявлено подання про визначення частки.

Судом враховано, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

1950 року.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання приватного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись статтею 443 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича про визначення частки майна боржника в спільній сумісній власності, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова