КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що між ним та ОСОБА_1 08 червня 1991 року було укладено шлюб.

Під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль МЕRCEDES -ВЕNZ ML 350, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Вказує, що відповідач повідомила його про бажання продати даний транспортний засіб на отримані від його реалізації кошти використати на власний розсуд.

З урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати автомобіль спільним майном подружжя та стягнути із відповідача компенсацію Ѕ частини його вартості в розмірі 150 000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що спірний автомобіль не являвся об`єктом спільного майна подружжя, оскільки 20 серпня 2015 року транспортний засіб був придбаний нею у ОСОБА_2 , за ціною 140 тис. грн., що свідчить про те, що він став її особистою приватною власністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що очевидним є факт, що автомобіль набутий у шлюбі , а його перереєстрація під час перебування сторін у шлюбі не вказує на його набуття однією із сторін в особисту приватну власність.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль являється об`єктом спільного майна подружжя, а враховуючи, що він був відчужений відповідачем, Ѕ його вартості має бути компенсована позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі спільно набули майно, зокрема, транспортний засіб марки МЕRCEDES- НОМЕР_2 , 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 ( а.с. 65).

Автомобіль було зареєстровано за відповідачем 20 серпня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ( а.с. 8).

Відповідач без згоди позивача, 01 лютого 2018 року за договором купівлі-продажу № 8041/2018/807974 відчужила спірний легковий автомобіль (а.с. 114-115).

З договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01 лютого 2018 року вбачається, що транспортний засіб МЕRCEDES -ВЕNZ ML 350, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 було придбано ОСОБА_3 за 300 000 грн.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В ст.71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказано, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Можлива компенсація вартості за частку у майні одному з подружжя у разі його згоди.

Згідно із ч.ч. 2-3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами ч.ч. 1-2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Посилання ОСОБА_1 на те, що спірний транспортний засіб являється її особистою приватною власністю, оскільки 20 серпня 2015 року був придбаний нею у ОСОБА_2 відхиляються.

Колегія суддів зауважує, що відчуження автомобіля позивачем та придбання його відповідачем відбулось 20 серпня 2015 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі.

Мотиви здійснення вищевказаного правочину трактуються сторонами по різному, при цьому жодних доказів на підтвердження набуття спірного автомобіля в особисту приватну власність відповідачем не надано.

Не приймаються до уваги посилання представника відповідача на те, що автомобіль було придбано його довірителем за особисті кошти, оскільки не підтверджені належними доказами, інформації, щодо джерела отримання вказаних коштів матеріали справи не містять.

Посилання на наявність договору купівлі-продажу за яким відповідачка набула право власності на автомобіль не спростовує того, що вказаний автомобіль являється об`єктом спільного майна подружжя, оскільки придбаний під час шлюбу.

Як вже зазначалось ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно набуте під час шлюбу, а враховуючи, що доказів на підтвердження того, що автомобіль був придбаний у власність відповідачем за особисті кошти або ж визнання позивачем такого факту матеріали справи не містять, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що автомобіль являється спільним майном подружжя.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Враховуючи, що автомобіль являється об`єктом спільної власності подружжя та був відчужений відповідачем без згоди позивача після розірвання шлюбу, Ѕ його вартості має бути компенсована позивачу, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводів на спростування розміру компенсації апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «08» лютого 2022 року.

Головуючий

Судді: