Справа № 184/2476/21
Номер провадження 2/184/90/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судових засідань Попівніч Н.І.,

розглянувши в м. Покров у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Покровський рудо ремонтний завод» «про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Покровський рудо ремонтний завод» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що в період з 12.11.2020 року по 17.05.2021 року він працював на посаді водія автотранспортних засобів першого класу в ТОВ «Покровський рудоремонтний завод». 17.05.2021 року звільнився за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно Наказу №12к від 17.05.2021р. За період його роботи у відповідача йому було нараховано зарплату в розмірі 69390,24 грн. згідно довідки від 18.05.2021р. за №1, згідно якої підтверджується сума зарплати в розмірі 10327,93 грн., яка підлягала до виплати за квітень 2021 року і яку ТОВ «Покровський рудоремонтний завод» нарахувало йому, але не виплатило на день звільнення з роботи 17.05.2021р. Заборгованість по зарплаті за квітень 2021 року в сумі 10327,93 грн. фактично була виплачена йому 30.08.2021 року згідно відомості від 30.08.2021р. Отже, станом на дату звільнення відповідач не провів остаточного розрахунку з ним, а провів його лише 30.08.2021р., що є підставою для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку з 18.05.2021 року по 30.08.2021 року (105 календарних днів). Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з ним, необхідно врахувати, що він був звільнений 17.05.2021р., в день, коли знаходився на роботі і оплата за який була нарахована йому при звільненні, у зв`язку з чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з мною має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 18.05.2021р. і до дня, коли йому було сплачено нараховану, але не виплачену зарплату в повному обсязі (30.08.2021р.), що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку. Згідно з довідкою ТОВ «Покровський рудоремонтний завод» від 18.05.2021р. його зарплата за квітень 2021 року складає 12829,73 грн., а за травень 2021 року - 2204,56 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів у квітні 22, а в травні 5 днів. Його средньоденна зарплата складає 556,82 грн. згідно довідки від 18.05.2021, наданої відповідачем (12829,73 грн. + 2204,56 грн.): 27 дн.). Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить (72 дні х 556,82 грн.) = 40091,04 грн. Внаслідок порушення його права на своєчасне отримання зарплати, яка в повному обсязі не виплачувалася протягом тривалого часу, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням його права на оплату праці, матеріальних труднощах у зв`язку з цим, необхідності тривалий час здійснювати пошуки джерела доходу для існування себе та своєї родини, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності відстоювати свої права у судовому порядку. Моральну шкоду він оцінює в сумі 3000 грн., що дорівнює половині розміру мінімальної зарплати, встановленого на законодавчому рівні. Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 18.05.2021р. по 30.08.2021р. в розмірі 40091,04 грн., а також моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Надав відповідь на відзив, в якому посилається на те, що викладені у відзиві аргументи та пояснення суперечать нормам чинного законодавства, доводи відповідача є безпідставними, необґрунтованими. Акт від 17.05.2021р. не містить номера, що свідчить про відсутність його реєстрації; також в акті відсутня назва юридичної особи, код ЄДРПОУ; підписи осіб, які його підписали, не скріплені печаткою юридичної особи; акт не підписаний касиром, хоча йдеться про не звернення працівника до каси підприємства; акт не затверджений керівником юридичної особи. За весь період роботи відповідач перераховував йому зарплату на картковий рахунок, що підтверджується Довідкою від 18.05.2021 №1 та банківською Випискою по картковому рахунку від 18.08.2021р. На акті відсутній напис «Згідно з оригіналом». Відповідач як роботодавець повинен доводити відсутність своєї вини в невиплаті заробітної плати працівнику (позивачу) за квітень 2021 року при звільненні. 17.05.2021р. він відпрацював повністю робочий день 8 годин, за які нарахована заробітна плата, що підтверджується Довідкою підприємства від 18.05.2021р., у якій чітко зазначено про його дохід за період з 12.11.2020р. по 17.05.2021р. Нарахування заробітної плати за 17.05.2021р. також стверджується розрахунковим листком за травень 2021р., у якому зазначені нарахування оплати по часовому тарифу за період 1 17 травня 2021р. Оскільки відповідачем було проведено повний розрахунок 30.08.2021р., то тримісячний строк на час подання позову - 26.11.2021р. не сплив.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому просить застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову за необґрунтованістю. Посилається на те, що позивач не надав доказів того, що у період, коли він працював на ТОВ «ПРРЗ», не отримував заробітну плату з вини відповідача. Крім того, позивач не надав жодного доказу того, що він у період, коли був звільнений з товариства, звертався до відповідача про виплату йому недоплачених грошових коштів. Відповідно до табелю робочого часу позивач на підприємстві в день звільнення 17.05.2021р. не працював. Разом з відзивом на позов відповідач надав Акт від 17.05.2021 року, згідно якого звільнений працівник ОСОБА_1 не звернувся до каси підприємства у день свого звільнення 17.05.2021 року для отримання всіх сум при звільненні, відповідно до ст. 116 КЗпП у розмірі 10327,19 грн. Зазначив, що позивач порушив строки звернення до суду з позовною заявою, що є підставою для відмови в позові, оскільки з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права (17.05.2021р.) по день фактичного звернення до суду 26.11.2021р. пройшло більше трьох місяців, тому просить застосувати строки позовної давності за пред`явленням позову згідно ст.233 КзПП України та ч.3 ст.267 ЦК України.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 12.11.2020 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів першого класу в ТОВ «Покровський рудоремонтний завод».

Згідно наказу №12к від 17.05.2021 року ТОВ «Покровський рудоремонтний завод» ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

При звільненні з роботи 17.05.2021 року з ОСОБА_1 не було проведено повний розрахунок та належні йому кошти за квітень 2021 року не були виплачені.

Випискою по картці в АТ «Ощадбанк» підтверджується зарахування ОСОБА_1 за період з 18.12.2020 року по 25.05.2021 року від ТОВ «Покровський рудоремонтний завод» заробітної плати в загальному розмірі 45531,21 грн.

Згідно Довідки ТОВ «Покровський рудоремонтний завод» від 18.05.2021р. №1 сума, яка підлягала до виплати ОСОБА_1 за період роботи з 12.11.2020р. по 17.05.2021р. становить 55859,14 грн.

Отже, станом на 25.05.2021р. залишилась не виплаченою ОСОБА_1 заробітна плата за квітень 2021р. у розмірі 10327,93 грн. (55859,14 грн. 45521,21 грн.)

Заборгованість по заробітній платі за квітень 2021 року в сумі 10327,93 грн. фактично була виплачена ОСОБА_1 30 серпня 2021 року, що підтверджується «Відомістю на виплату готівки №108 за квітень 2021 року» від 30 серпня 2021 року, про що наявний його підпис про одержання коштів на «Вставному аркуші до додатка № 108».

Отже, остаточний розрахунок з ним проведено 30.08.2021р.

Виплата позивачу заробітної плати за квітень 2021 року саме 30.08.2021р. підтверджується також Актом Головного Управління Держпраці в Дніпропетровській області від 17-09-2021р. 25/4.3-1418 про перевірку ТОВ «Покровський рудоремонтний завод», у якому в п. 5.23 «Опису виявлених порушень вимог законодавства» зазначено, що ОСОБА_1 звільнився з 17.05.2021р. згідно наказу від 17.05.2021 №12к, проте остаточний розрахунок з ним проведено 30.08.2021р.

Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці», при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідач надав суду контрольний табель на підтвердження обставини, що позивач у день звільнення 17.05.2021р. не працював.

Суд вважає, що вказаний табель не може вважатись належним та допустимим доказом, адже не завірений належним чином, таким чином відповідач не дотрималась вимог ст. 95 ЦПК України, оскільки на копії відсутній обов`язковий напис «Згідно з оригіналом», та про наявність у нього оригіналу цього письмового доказу не зазначив.

Отже, суду не надано доказів того, що позивач в останній день звільнення, а саме 17.05.2021 року не працював, тому відповідно до статті 116 КЗпП України, підприємство повинно було провести в цей день остаточний розрахунок.

Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Середній заробіток за період затримки розрахунку розраховується відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, а саме нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019р. у справі №755/17855/16-ц.

Згідно довідки ТОВ «Покровський рудоремонтний завод» від 18.05.2021р. №1 заробітна плата ОСОБА_1 за квітень 2021 року складає 12829,73 грн., а за травень 2021 року 2204,56 грн.

Згідно розрахункового листка за травень 2021 року, у якому зазначені нарахування оплати по часовому тарифу за період 1 17 травня 2021р., кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у травні складає 5 днів, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку.

Відповідно, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 556,82 грн. (12829,73 грн. + 2204,56 грн.) : 27 дн. (відпрацьовано у квітні 22 дні + у травні 5 днів).

Кількість робочих днів після звільнення позивача та до дня виплати заборгованості по заробітній платі, згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу, становить 72 робочих дні, у т.ч.: - у травні 2021р. - 10 днів; - у червні 2021р. 20 днів; - у липні 2021р. 22 дні; - у серпні 2021р. 20 днів.

Отже, сума середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні становить 40091,04 грн. (72 дні х 556,82 грн.).

Згідно Акту від 17.05.2021 року, який надало ТОВ «ПРРЗ», звільнений працівник ОСОБА_1 не звернувся до каси підприємства у день свого звільнення 17.05.2021 року для отримання всіх сум при звільненні, відповідно до ст. 116 КЗпП у розмірі 10327,19 грн.

Утім, законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні.

Суд вважає, що невиплата розрахункових коштів при звільненні позивача мала місце з вини роботодавця.

Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати йому заробітної плати в день звільнення, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало йому моральних страждань, які виразилися в докладанні додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останній зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду.

Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахування розміру невиплаченої відповідачем суми у день звільнення, розміру та тривалості завданих моральних страждань.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 3000,00 грн.

Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 3 000,00 грн. та компенсаційні виплати в порядку ст. 117 КЗпП України в сумі 40091,04 грн. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача.

Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, висловлені у поданому відзиву, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями позивача, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за звернення до суду із позовною заявою майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн. сплачений ним за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 47, 116-117, 231, 232, 238 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Покровський рудо ремонтний завод» «про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди» - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Покровський рудоремонтний завод» (53300, Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Г. Тикви, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 18.05.2021 року по 30.08.2021 року, в розмірі 40091 (сорок тисяч дев`яносто одну гривню) 04 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Покровський рудоремонтний завод» (53300, Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Г. Тикви, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі гривень) 00 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Покровський рудоремонтний завод» (53300, Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Г. Тикви, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ) витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Повний текст рішення складено 08.02.2022р..

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш