КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: : 2-1616/11

номер провадження: 22-ц/824/360/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року у складі судді Савицького О.А., у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2008 року між відкритими акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ПК175/08-15, за умовами якого банком надано ОСОБА_2 кредит у розмірі 88 060,00 доларів США, зі сплатою 14,49 % річних на строк до 10 липня 2028 року. На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, 24 липня 2008 року між банком і ОСОБА_1 було укладено договір поруки № ПК175/08-15/1, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед банком у тому ж обсязі, що й позичальник.

Позивач вказував, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилась заборгованість у загальному розмірі 111 795,84 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 891 376 грн 91 коп.

11 листопада 2009 року банком було направлено на адресу відповідачів вимогу про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність її погашення, однак вказана вимога банку не були виконана відповідачами.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 111 795,84 доларів США, що еквівалентно 891 376 грн 91 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року заяву ОСОБА_2 , подану її представником за довіреністю ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011року залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилено. Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року залишено без змін (а.с.167-170, т.1).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року залишено без змін (а.с.32-37, т.2).

Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Скасовуючи постанову апеляційного суду, суд касаційної інстанції зазначив, апеляційний суд не надав жодної правової оцінки аргументам апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив ст.6 Конвенції, розглянувши справу за відсутності відповідача, без доказів належного його повідомлення про розгляд справи, у зв`язку з чим він був позбавлений прав, передбачених процесуальним законом. Зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а не залишення судового рішення без змін, як помилково вирішив суд апеляційної інстанції. Крім цього, апеляційний суд усупереч вимог ч.1 ст.367 ЦПК України вийшов за межі вимог апеляційної скарги, переглянув рішення суду першої інстанції і щодо боржника ОСОБА_2 , яка не оскаржувала судове рішення (а.с.74-77, т.2).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 проситьскасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» в цій частині, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у суді першої інстанції розгляд справи проводився без присутності ОСОБА_1 , а тому він не міг заявити про порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності) справи. Вказує, що на час розгляду справи у суді першої інстанції він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Тому вважає, що відповідно до положень ч.1 ст.109 ЦПК України, у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення, ПАТ КБ «Надра» повинно було пред`явити даний позов до суду зареєстрованим його місцем проживання, а не до Шевченківського районного суду міста Києва. Вказує, що суд, встановивши порушення правил підсудності, не виконав приписи п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України, у редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення, не передав справу до належного суду та ухвалив заочне рішення з порушенням правил підсудності.

Вказує, що внаслідок порушення судом правил підсудності він не міг отримати судові повістки про виклик у справі, у зв`язку з чим порушено його право на володіння інформацією про стан розгляду справи та про сутність заявлених до нього вимог, порушено його права на захист від висунутих проти нього вимог цивільного характеру, у спосіб який би він міг обрати самостійно, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначає, що при розгляді апеляційної скарги боржника ОСОБА_2 у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року встановлено, що боржником зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувались, суми погашення кредиту та відсотків, які були здійснені позичальником протягом 2008-2009 років не відповідають сумі щомісячного мінімального платежу у розмірі 1 134,89 доларів США, вказаного у пункті 3.1.1 кредитного договору від 24 липня 2008 року. Тому вважає, що відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України право пред`явлення вимоги до нього, як до поручителя, виникло у банку протягом другої половини 2008 року. Однак у порушення вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, протягом шести місяців, тобто до кінця лютого 2009 року, вимога до поручителя позивачем не була заявлена. Таким чином, на думку заявника, з кінця лютого 2009 року порука ОСОБА_1 є припиненою.

Позивач ПАТ КБ «Надра» і відповідачка ОСОБА_2 не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Представник ПАТ КБ «Надра» і відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом належним чином, шляхом направлення 05 січня 2022 року судової повістки на їх офіційні електронні адреси, які того ж дня були доставлені (а.с.86-87, т.2).

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

За таких обставин представник ПАТ КБ «Надра» і відповідач ОСОБА_1 вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлялася апеляційним судом належним чином, шляхом направлення судової повістки на її адресу місця проживання (а.с.86, 88, т.2).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також в частині розподілу судових витрат, не оскаржується, тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України законність ухваленого в цих частинах заочне рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону заочне рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідає.

Згідно зі ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції редакції, розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (ч.ч.1,2 ст.74 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції).

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ст.76 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції).

Згідно з п.1 ч.1 ст.169 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) у пунктах 47, 48 дійшла висновків, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи».

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (№ 2), № 38789/04, § 23, (далі - ЄСПЛ), від 08 квітня 2010 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п.1 ст.6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення судом першої інстанції відповідача ОСОБА_1 про судові засідання, призначені судом першої інстанції на 04 червня, 24 вересня, 14 грудня 2010 року, 08 квітня, 27 червня, 16 вересня 2011 року, оскільки згідно з довідками поштових установ направлені на адресу відповідача судові повістки поверталися до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.3 ст.74 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи, свідчить про неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату та час судових засідань.

Заочне рішення суду першої інстанції ухвалене за відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року, встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №ПК175/08-15 від 24 липня 2008 року відповідачці ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 88 060 доларів США строком до 10 липня 2028 року на умовах сплати за користування кредитом 14,49 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №ПК175/08-15/1 від 24 липня 2008 року, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору №ПК175/08-15 від 24 липня 2008 року.

Відповідно до пункту 1.2 договору поруки позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора виконання зобов`язань, вказаних у п.1.1 договору повністю (чи будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Судом встановлено, що у зв`язку з належним виконанням ОСОБА_2 кредитного договору №ПК175/08-15 від 24 липня 2008 року щодо своєчасного внесення платежів, станом на день подання позовної заяви утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості становила 111 795,84 доларів США, що еквівалентно 891 376 грн 91 коп.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем ОСОБА_1 не заперечується.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 належним чином не виконала умови кредитного договору щодо своєчасного внесення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі та ОСОБА_1 згідно договору поруки зобов`язався солідарно відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли з кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на поручителя ОСОБА_1 солідарного з ОСОБА_2 обов`язку щодо сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 111 795,84 доларів США, що еквівалентно 891 376 грн 91 коп., що відповідає ст.554 ЦК України та умовам договору поруки.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що дана справа не підсудна Шевченківському районному суду міста Києва відповідно до положень ч.1 ст.109 ЦПК України, у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення, оскільки на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак суд першої інстанції, у порушення п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України, у редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення, не передав справу до належного суду та ухвалив заочне рішення з порушенням правил підсудності, колегія суддів відхиляєз таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом ПАТ КБ «Надра» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва 29 січня 2010 року (а.с.32А, т.1).

Визначаючи підсудність даного позову Шевченківському районного суду міста Києва, позивач керувався правилами ст.112 ЦПК України, яка була чинна на момент подання позовної заяви та відповідно до якої сторони мають право письмово визначити територіальну підсудність справи, крім справ, для яких встановлена виключна підсудність. У кредитному договорі сторони дійшли згоди про встановлення договірної підсудності, а саме, позови пред`являються за місцезнаходженням банку у районний суд міста Києва.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2010 року відкрито провадження у даній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.33, т.1)

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Так, відповідно до вимог ст.112 ЦПК України, яка діяла на час відкриття судом першої інстанції провадження у справі, сторони мають право письмово визначити територіальну підсудність справи, крім справ, для яких встановлена виключна підсудність.

Відповідно до пункту 7.2 кредитного договору, сторони, керуючись ст.112 ЦПК України, дійшли згоди про встановлення договірної підсудності, а саме: позови пред`являються за місцезнаходженням банку у районний суд міста Києва.

На час відкриття провадження у справі ПАТ КБ «Надра» знаходилося за адресою: місто Київ, вул. Артема, 15, що територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва, а тому дана справа за правилами договірної підсудності була підсудна Шевченківському районному суду міста Києва.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що дана справа не підсудна Шевченківському районному суду міста Києва відповідно до положень ч.1 ст.109 ЦПК України, у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення, та відповідно до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, є безпідставними, оскільки кредитним договором була встановлена договірна підсудність відповідно до положень ст.112 ЦПК України, яка була чинною на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі.

Та обставина, що станом на час вирішення справи у суді першої інстанції ст.112 ЦПК України була виключена на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (2453-17) від 07 липня 2010 року, не може бути підставою для висновку про непідсудність даної справи Шевченківському районному суду міста Києва, оскільки чинним на час вирішення справи у суді першої інстанції цивільним процесуальним законодавством не передбачалось, що цивільна справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, стає непідсудна цьому суду за умови зміни законодавства в ході розгляду справи.

Водночас ч.4 ст.116 ЦПК України, у редакції чинній станом на час вирішення справи у судді першої інстанції, була передбачена імперативна заборона передавати до іншого суду справу, яка розглядається судом, за винятком випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, колегія суддя враховує, що чинною редакцією ч.2 ст.31 ЦПК України передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України право пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 , як до поручителя, виникло у банку протягом другої половини 2008 року, однак у порушення вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин,протягом шести місяців, тобто до кінця лютого 2009 року, вимога до поручителя позивачем не була заявлена, а тому відповідач вважає, що з кінця лютого 2009 року його порука за договором поруки від 24 липня 2008 року є припиненою, виходячи з такого.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року, встановлено, що боржником ОСОБА_2 зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконувалися, суми погашення кредиту та відсотків, які були здійснені позичальником протягом 2008-2009 років не відповідають сумі щомісячного мінімального платежу у розмірі 1 134,89 доларів США, вказаного у пункті 3.3.1 кредитного договору №ПК175/08-15 від 24 липня 2008 року.

Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції, чинній на момент вирішення справи у суді першої інстанції, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строк, передбачений нормою ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов`язання згідно з такими умовами або у зв`язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

У пункті 5.3 договору поруки від 24 липня 2008 року №ПК175/08-15/1, укладеного між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 , визначено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Тобто, строк виконання зобов`язань (дата, місяць, рік) поручителем у договорі не зазначено.

Відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції, чинній на момент вирішення справи у суді першої інстанції, про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно з пунктом 4.2.4 кредитного договору, позивач має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п.3.3.3 цього договору.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором щодо сплати щомісячного мінімального платежу, 11 листопада 2009 року ПАТ КБ «Надра» відповідно до пункту 4.2.4 кредитного договору направило на адресу позичальника ОСОБА_2 і поручителя ОСОБА_1 , кожному окремо, вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у строк не пізніше ніж у тридцятиденний строк з моменту отримання цієї вимоги (а.с.9-10, т.1).

Із даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду 29 січня 2010 року (а.с.1-32А, т.1).

Тобто, строк виконання основного зобов`язання у спірних правовідносинах, який був встановлений до 10 липня 2028 року, змінився, і з моменту зміни такого строку, ПАТ КБ «Надра» у встановлений ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції, чинній на момент вирішення справи у суді першої інстанції, шестимісячний строк пред`явило позовні вимоги до поручителя, а тому порука ОСОБА_1 за договором поруки від 24 липня 2008 року №ПК175/08-15/1 не припинилася.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що строк основного зобов`язання змінився у зв`язку з простроченням сплати щомісячного платежу, починаючи із другої половини 2008 року, є необґрунтованими, оскільки умови кредитного договору надають банку право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати можливих нарахованих штрафних санкцій якщо позичальник не вніс черговий платіж та зобов`язують позичальника виконати дострокову вимогу у разі її пред`явлення. Проте зміст кредитного договору не передбачає зміну строку виконання основного зобов`язання за обставин, коли черговий платіж не внесено, а кредитор не надіслав дострокової вимоги про повернення кредиту.

Тобто, саме по собі прострочення внесення чергового платежу не зумовлює зміну строку основного зобов`язання.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові

від 17 квітня 2019 року у справі № 317/730/13-ц (провадження № 61-44199св18).

За таких обставин викладені у апеляційній скарзі доводи не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 111 795,84 доларів США, що еквівалентно 891 376 (вісімсот дев`яносто одна тисяча триста сімдесят шість) грн 91 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: