КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5077/2022
У Х В А Л А

08 лютого 2022 року місто Київ

справа № 359/3184/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Вознюка С.М., повний текст рішення складено 01 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним рішення Бориспільської міської ради Київської області №5300-63-VІ від 21 травня 2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруду (присадибні ділянки) м. Борисполі (землі житлової та громадської заборони)» в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №:13:003:0312 яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , індексний №41386587 від 29 липня 2015 року, видане на ім'я ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 0,0900 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №:13:003:0312, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 13 грудня 2021 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для подачі клопотання про поновлення строку із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року за період з 12 травня 2017 року по 12 грудня 2021 року та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

04 лютого 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому останній просив поновити йому строк на апеляційне оскарження Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року.

На обґрунтування клопотання посилався на те, що він особисто не приймав ніякої участі в розгляді справи №359/3184/16-ц та нічого про цю цивільну справу не знав.

Вказував, що ОСОБА_3 представляв його з питань продажу належної йому земельної ділянки, про що свідчить текст довіреності, яка міститься в матеріалах справи, можливу участь у справі №359/3184/16-ц ОСОБА_3 приймав на свій розсуд, повний текст рішення у справі не отримував.

Зазначав, що розписка ОСОБА_3 , яка міститься у матеріалах справи №359/3184/16-ц свідчить про те, що ОСОБА_3 01 травня 2017 року отримав якесь, не зрозуміло яке, якого суду і по якій справі рішення.

Посилався на те, що в зазначеній розписці відсутні посилання на номер справи та назву суду, а сама розписка викладена на окремому аркуші паперу, тому існують певні сумніви, що зазначена розписка взагалі має відношення до справи №359/3184/16-ц.

Вказував, що в матеріалах справи відсутні інші докази отримання повного тексту рішення у справі ним та ОСОБА_4 до 11 листопада 2021 року.

Зазначав, що повний текст рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року у справі №359/3184/16-ц було направлено судом апелянту на поштову адресу представника ОСОБА_5 : 04060, м. Київ, вул. Академіка Грекова, 13, оф.1 листом 11 листопада 2021 року.

Колегія суддів вважає, що зазначені відповідачем ОСОБА_1 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.294 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно з п.13 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач та його представник не були присутні в судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення (т.1, а.с. 197-199).

Повний текст рішення складено 01 травня 2017 року.

Відповідно до супровідного листа від 01 травня 2017 року, Бориспільським міськрайонним судом Київської області відповідачу ОСОБА_1 було направлено копію рішення суду від 26 квітня 2017 року (т.1, а.с.209).

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції інтереси відповідача ОСОБА_1 представляв ОСОБА_6 на підставі довіреності від 10 листопада 2016 року (т.1 а.с.75).

Згідно розписки, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 отримав копію оскаржуваного рішення 01 травня 2017 року (т.1, а.с. 212).

Враховуючи, що представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 отримав копію повного тексту оскаржуваного рішення 01 травня 2017 року, доводи апелянта про те, що він отримав повний текст оскаржуваного рішення лише 16 листопада 2021 року є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 з 01 травня 2017 року, після отримання його представником ОСОБА_6 копії оскаржуваного рішення, знав про наявність рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року, а відтак відповідно до ст.294 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваного рішення) відповідач ОСОБА_1 мав право подати апеляційну скаргу на вказане рішення суду до 11 травня 2017 року включно.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 була подана до суду першої інстанції 13 грудня 2021 року.

На обґрунтування поважності пропуску строку на подання апеляційної скарги у період з 12 травня 2017 року по 12 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 вказував на те, що строк на апеляційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року був пропущений у зв`язку з тим, що він особисто не приймав ніякої участі в розгляді справи №359/3184/16-ц та нічого про цю цивільну справу не знав, а ОСОБА_3 приймав участь у даній справі на свій розсуд.

Зазначав, що розписка ОСОБА_3 , яка міститься у матеріалах справи №359/3184/16-ц свідчить про те, що ОСОБА_3 01 травня 2017 року отримав якесь, не зрозуміло яке, якого суду і по якій справі рішення та існують певні сумніви, що зазначена розписка взагалі має відношення до справи №359/3184/16-ц.

Разом з тим, наведені відповідачем ОСОБА_1 причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Як наголошує у своїх рішенням Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Посилання апелянта на те, що він особисто не приймав ніякої участі в розгляді справи №359/3184/16-ц та нічого про цю цивільну справу не знав, а ОСОБА_3 приймав участь у даній справі на свій розсуд, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

ОСОБА_1 уповноважуючи ОСОБА_6 на підставі довіреності від 10 листопада 2016 року представляти його інтереси, зокрема в усіх судових установах всіх інстанцій з питань, пов`язаних з відчуженням належної йому на праві власності земельної ділянки, площею 0,10 га з кадастровим номером :13:003:0312, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 повинен був цікавитися, які дії вчиняє його представник.

Доказів того, що вказана довіреність була відкликана ОСОБА_1 , останній не надав.

Доводи ОСОБА_1 про те, що розписка ОСОБА_3 , яка міститься у матеріалах справи №359/3184/16-ц свідчить про те, що ОСОБА_3 01 травня 2017 року отримав якесь, не зрозуміло яке, якого суду і по якій справі рішення та існують певні сумніви, що зазначена розписка взагалі має відношення до справи №359/3184/16-ц, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з розписки, в ній зазначено, що ОСОБА_6 копію рішення від 26 квітня 2017 року отримав 01 травня 2017 року (т.1, а.с. 212), отже доводи відповідача зводяться виключно до його незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Щодо посилання апелянта на те, що про ухвалене рішення йому стало відомо лише 16 листопада 2021 року, коли він отримав лист від суду, колегія суддів вважає зазначити, що дані про хід розгляду справи є доступними як при безпосередньому зверненні до суду так і через мережу інтернет.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржуване рішення надіслано судом до Реєстру 22 травня 2017 року, зареєстровано 23 травня 2017 року, оприлюднено 25 травня 2017 року.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду відповідач ОСОБА_1 не вказав та доказів на підтвердження цього не надав.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що наведені відповідачем ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними, оскільки заявником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію відповідачем ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року апелянт не надав.

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Вознюка С.М., повний текст рішення складено 01 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бориспільської міської ради Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: