Провадження № 2/643/1715/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Власенка М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Насирової М. М.,

представника позивача - адвоката Фадєєва О. П.,

представника відповідача - Ситник О. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного провадження заяву представника Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» Ситник О. Б. про відвід судді у цивільній справі № 643/15453/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» про стягнення виплат при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки виплат та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду м. Харковаперебуває цивільна справа № 643/15453/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» про стягнення виплат при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки виплат та моральної шкоди.

У судовому засіданні 16 лютого 2022 року представником відповідача заявлено відвід судді Власенку М. В.

Відвід обґрунтований тим, що 08 вересня 2021 року до підприємства електронною поштою було направлено судову повістку про призначення розгляду справи на 06 жовтня 2021 року, з`явившись до суду 06 жовтня 2021 року представнику відповідача було вручено ухвалу від 01 вересня 2021 року про порушення провадження по справі та призначення до розгляду на 06 жовтня 2021 року. При цьому, відповідачеві позовна заява з додатками в судовому засіданні вручена не була, та отримана від адвоката Фадєєва О. П. рекомендованим листом 04 листопада 2021 року за п`ять днів до призначеної дати розгляду справи, що є порушенням ЦПК України стосовно процесуального провадження у справі, та викликає сумніви в неупередженості суду, оскільки суд доручає виконання своїх функцій стороні процесу. 16 грудня 2021 року судове засідання не відбулося, однак у матеріалах справи жодного документу, ухвали чи інших судових рішень не було, а тим більше ухвали суду щодо прийняття заяви позивача про збільшення позовних вимог від 10 листопада 2021 року. Тому отримана 14 лютого 2022 року ухвала суду, датована 10 листопада 2021 року знову поставила під сумнів неупередженість судді Власенка М. В., оскільки 16 грудня 2021 року на момент перебування в суді представника відповідача зазначеної ухвали від 10 листопада 2021 року не було в матеріалах справи, копія цієї ухвали не була надана стороні та в прискореному порядку була направлена на адресу відповідача за день до розгляду справи, призначеної на 16 лютого 2022 року. Також з тексту ухвали судді від 10 листопада 2021 року свідчить, що розгляд справи по суті не розпочато, хоча перше судове засідання по справі було 06 жовтня 2021 року.

Відтак, з посиланням на Кодекс суддівської етики, Бангалорські принципи та ст. 36 ЦПК України, наявні припущення, що суддя в силу певних чинників не може зберегти безсторонність.

На уточнююче запитання суду, представник відповідача пояснила, що 16 грудня 2021 року вона не ознайомлювалася з матеріалами справи та не знає, що в них знаходиться, а також не зверталася до працівників суду про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача про відвід судді, з огляду на те, що представник відповідача юридично не обізнана та не в повній мірі розуміє вимоги цивільного процесуального законодавства щодо розгляду категорії справ з трудових відносин.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція) закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в цивільному процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра судді на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Суд, перевіривши доводи заяви про відвід судді, заслухавши думку часників провадження, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки заява про відвід судді подана 16 лютого 2022 року у судовому засіданні, суд доходить висновку про наявність підстав для її розгляду судом, який розглядає справу.

Згідно з ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети п. 1 ст. 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» зазначив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Заявляючи про відвід, заявник не навела очевидних фактів, з яких би вбачалося, що суддя Власенко М. В. прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду цієї справи, поза тим поведінка судді не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості. Доводи щодо невчасного вручення процесуальних документів у цій справі мають об`єктивний характер, оскільки наявність у суду марок відповідного номіналу для відправки замовної поштової кореспонденції, жодним чином не залежать від головуючого судді у цій справі, та залежать від державного фінансування.

Щодо відсутності в матеріалах судової справи документів, суд зазначає, що матеріали судової справи формуються та оформлюються відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, проте представником відповідача не вчинялося жодних процесуально значимих дій щодо ознайомлення з цими матеріалами, що свідчить про необґрунтованість таких тверджень.

Відтак, суд доходить висновку, що доводи заявника щодо наявності підстав для відводу судді Власенка М. В. є необґрунтованими, а заява про відвід не містить даних про наявність обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Крім цього, враховуючи положення ст. 36 ЦПК України, суд зазначає, що не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Задоволення заяви про відвід судді повинно обґрунтовуватися посиланням на обставини, про які йдеться в ст. 36 ЦПК України, із зазначенням та поданням доказів, які їх підтверджують.

Оскільки не може бути підставою для відводу незгода сторони з процесуальними рішеннями та діями судді (ч. 4 ст. 36 ЦПК України), відтак суд доходить висновку, що у задоволені заяви представника відповідача про відвід судді Власенка М. В. слід відмовити.

Враховуючи те, що заява про відвід судді надійшла пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, а тому така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави для самовідводу, на переконання суду, також відсутні.

Керуючись ст. 36, 40, 259 - 261, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» Ситник О. Б. про відвід судді Власенка М. В. у цивільній справі № 643/15453/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» про стягнення виплат при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки виплат та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 16 лютого 2022 року.

Суддя М. В. Власенко