Постанова

Іменем України

02 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 199/4585/18

провадження № 61-5734св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - приватне науково-виробниче підприємство фірма «Алтей»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Богун О. О., від 14 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю.,

Городничої В. С., Лаченкової О. В., від 10 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року приватне науково-виробниче підприємство фірма «Алтей» (далі - ПНВПФ «Алтей», підприємство) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про повернення в натурі безпідставно набутого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПНВПФ «Алтей» засноване 24 лютого 1993 року, власником та директором якого є ОСОБА_2 .

На балансі підприємства знаходилось нежитлове приміщення

АДРЕСА_1 .

Стверджував, що рішенням Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 07 червня 2002 року у справі № 2-687/2002 ОСОБА_3 були незаконно передані корпоративні права підприємства, а ухвалою Апеляційного суду Полтавської області

від 22 травня 2003 року у цій же справі виключено ОСОБА_4 із числа засновників підприємства.

Рішенням Верховного Суду України від 05 квітня 2006 року (№ 6-10770кс03) скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 07 червня 2002 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області

від 22 травня 2003 року у справі № 2-687/2002, набуття корпоративних прав підприємства ПНВПФ «Алтей» ОСОБА_3 визнано за межами чинного законодавства, вказано, що дії ОСОБА_3 не породжують юридичних наслідків і всі угоди щодо цього підприємства з будь-якими особами, є незаконними. Права ОСОБА_4 на ПНВПФ «Алтей» поновлені у повному обсязі.

30 вересня 2004 року ПНВПФ «Алтей» в особі ОСОБА_5 незаконно уклало договір купівлі-продажу приміщення АДРЕСА_1 з приватним підприємством «Технологія» (далі -

ПП «Технологія»), а вже 24 травня 2006 року ПП «Технологія» уклало договір купівлі-продажу вказаного приміщення із ОСОБА_6 .

На теперішній час на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня

2006 року, укладеного із ОСОБА_6 , власником вищевказаного нежитлового приміщення є ОСОБА_1 , який передав вказане приміщення в іпотеку.

Вважаючи, що ОСОБА_1 набув спірне нерухоме майно без достатньої правової підстави, позивач просив суд повернути в натурі приміщення АДРЕСА_1 ПНВПФ «Алтей», в особі власника і директора підприємства ОСОБА_4 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, у задоволенні позову

ПНВПФ «Алтей» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів неправомірного заволодіння спірним нежитловим приміщенням

ОСОБА_6 або ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, відхиляючи доводи ПНВПФ «Алтей», погодився з висновками суду першої інстанції щодо дійсності договорів купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення та звернув увагу, що вказані правочини не були предметом розгляду справи, яка переглядалася Верховним Судом України та в якій було ухвалено рішення від 05 квітня 2006 року

(№ 6-10770кс03).

Також колегія суддів зазначила, що спірне нерухоме майно перебуває в іпотеці товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі -

ТОВ «Кей-Колект»), спір стосується майнових прав цього товариства, однак ТОВ «Кей-Колект» не було залучено до участі у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПНВПФ «Алтей», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

05 квітня 2021 року ПНВПФ «Алтей» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У червні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження ПНВПФ «Алтей» зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених Верховним Судом у справах № 199/4585/18,

№ 910/13814/17, № 910/9055/17, № 537/4259/15-ц, та висновків Верховного Суду України у справі № 6-3090цс15 (пункт 1 частини другої статті 389

ЦПК України).

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що виявилось у не дослідженні зібраних у справі доказів (пункт 4

частини другої статті 389 ЦПК України).

Наголошує на тому, що судами попередніх інстанцій не взяті до уваги обставини вибуття корпоративних прав (майна) товариства без достатньої правової підстави. Вважає, що майном ПНВПФ «Алтей» розпорядились особи, які не мали законного права на це. Судами проігноровано, що в період з 11 лютого 2002 року по 05 квітня 2006 року були наявні обмеження стосовно вчинення будь-яких дій щодо майна товариства.

Також судами невраховане рішення Верховного Суду України від 05 квітня 2006 року (№ 6-10770кс03), яким визнано недійсним договір реалізації уставного фонду ПНВПФ «Алтей» ОСОБА_3 , та вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2008 року у справі

№ 1-346/08, яким судовий виконавець був засуджений за реалізацію уставного фонду ПНВПФ «Алтей».

Вважає, що незаконність накладення арешту на уставний фонд

ПНВПФ «Алтей» і реалізація його 11 лютого 2002 року ОСОБА_3 , а потім відчуження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 свідчить, що майно набуте ними без достатньої правової підстави, їх договори про набуття майна є нікчемними і останній набувач

ОСОБА_1 зобов`язаний повернути майно товариству.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Зауважує, що заявник помилково посилається на нікчемність договору купівлі-продажу, за яким він придбав спірне майно, оскільки ПНВПФ «Алтей» не є стороною цього правочину. Правочини, за якими спірне майно вибуло з володіння ПНВПФ «Алтей», не визнанні недійсними.

Наголошує, що спір стосується прав і обов`язків ТОВ «Кей-Колект», в іпотеці якого перебуває спірне приміщення, проте вказане товариство не залучено до участі у справі.

Вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи статті 1212 ЦК України, оскільки майно набуте останнім власником на підставі правочину - договору купівлі-продажу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 лютого 1993 року було зареєстровано ПНВПФ «Алтей». Засновником та керівником підприємства був ОСОБА_4 .

У 2002 році ОСОБА_4 було виключено як засновника та здійснено перереєстрацію підприємства на ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_5 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 07 червня 2002 року у справі № 2-687/2002 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту, визнання договору про реалізацію статутного фонду ПНВПФ «Алтей». Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено, зобов`язано ОСОБА_4 передати ОСОБА_3 печатку, свідоцтво про реєстрацію та баланс за 2001 рік ПНВПФ «Алтей».

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 травня 2003 року у цій же справі резолютивну частину рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 07 червня 2002 року доповнено словами: «Виключити ОСОБА_4 з числа засновників ПНВПФ «Алтей». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

30 серпня 2004 року ПНВПФ «Алтей» здійснило продаж нежитлового приміщення АДРЕСА_1

ПП «Технологія», яке відповідно до постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 14 травня 2007 року ліквідовано. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Насобіною Т. В., реєстраційний № 4921.

Рішенням Верховного Суду України від 05 квітня 2006 року (№ 6-10770кс03) рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2002 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 травня

2003 року скасовано.

Позов ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту, визнання договору про реалізацію статутного фонду ПНВПФ «Алтей» задоволено частково. Виключено з акту опису й арешту від 01 лютого 2002 року, складеного державним виконавцем Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, статутний фонд ПНВПФ «Алтей», та визнано недійсним договір про реалізацію арештованого майна від 11 лютого

2002 року, укладений між ВАТ «Алеко-Сервіс» і ОСОБА_3 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні комплексної реалізації підприємства шляхом передачі печатки ПНВПФ «Алтей», статуту фірми, свідоцтва про державну реєстрацію та баланс за 2001 рік і про примусове виключення з числа засновників цього підприємства відмовлено.

24 квітня 2006 року ПП «Технологія» уклало договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення із ОСОБА_6 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Крючковою Т. В. та зареєстровано в реєстрі за № 777.

04 грудня 2006 року ОСОБА_6 уклав із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірного приміщення, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіна В. В., реєстраційний № 10523.

ОСОБА_1 спірне приміщення передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк», (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») за договором іпотеки

від 04 грудня 2006 року. Іпотекою забезпечено виконання усіх грошових зобов`язань за кредитним договором № 0 від 04 грудня

2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Згідно договору відступлення прав вимоги від 11 червня 2012 року спірне нежитлове приміщення перебуває в іпотеці ТОВ «Кей-Колект».

Позиція Верховного Суду

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 зазначив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У розглядуваній справі предметом позову є вимоги щодо повернення ПНВПФ «Алтей» в натурі приміщення

АДРЕСА_1 , яке, за твердженням позивача, безпідставно набуте ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог ПНВПФ «Алтей».

Апеляційний суд, переглядаючи вказане рішення, погодився з такими висновками.

При цьому апеляційний суд також встановив, що на час розгляду справи спірне нежитлове приміщення перебуває в іпотеці ТОВ «Кей-Колект», яке не було залучено до участі у справі, в той час як спір стосується прав та обов`язків цього товариства.

За відсутності відповідної заяви ПНВПФ «Алтей» про залучення ТОВ «Кей-Колект» до участі у справі в якості співвідповідача, суд не вправі був самостійно вчинити такі процесуальні дії.

Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду щодо неналежного суб`єктного складу учасників справи, однак у зв`язку із цим посилання судів на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог є передчасними.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 квітня

2021 року у справі № 2-1920/12, яка прийнята після подання касаційної скарги та підлягає врахуванню згідно положень частини третьої статті 400 ЦПК України.

За змістом статті 412 ЦПК України суд змінює судове рішення повністю або частково, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшли загалом правильного висновку про відмову у задоволенні позову, але допустили помилку при викладенні мотивів такої відмови.

За таких обставин, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року необхідно змінити, шляхом зміни мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень з урахуванням висновків, викладених у цій постанові Верховного Суду про те, що підставою для відмови у задоволенні позову є неналежний суб`єктний склад учасників справи.

Колегія судів не вбачає підстав надавати оцінку іншим аргументам касаційної скарги, оскільки висновки судів по суті вирішення спору, про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного науково-виробничого підприємства фірма «Алтей» задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 10 березня 2021 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови Верховного Суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович