Ухвала

01 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 569/13973/15

провадження № 61-638ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

розглянув касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» та ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» про захист прав споживачів, зобов`язання надати інформацію для укладення договору, не вчиняти дій з припинення подачі електроенергії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» (далі - ПАТ «Рівнеобленерго»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «РОЕК»), в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просили визнати недостовірною інформацію надану ПАТ «Рівнеобленерго» у відповіді від 22 липня 2015 року № 18/3970, та визнати права позивачів як споживачів послуг порушеними, а дії ПАТ «Рівнеобленерго» протиправними за надання недостовірної інформації, а також відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_2 у розмірі двох мінімальних зарплат станом на день набрання рішення суду законної сили; визнати права позивачів, як споживачів послуг порушеними внаслідок ненадання ПАТ «Рівнеобленерго» відповіді на заяви від 02 лютого 2015 року, від 20 квітня 2015 року, від 17 червня 2015 року, від 28 серпня 2015 року та відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_2 у розмірі чотирьох мінімальних зарплат станом на день набрання рішення суду законної сили; визнати протиправною відмову ПАТ «Рівнеобленерго» від узгодження з позивачами умов укладення договору про користування електричною енергією та відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_2 у розмірі однієї мінімальної зарплати станом на день набрання рішення суду законної сили; визнати відсутність ліцензії у ПАТ «Рівнеобленерго» станом на день звернення з позовом - 05 жовтня 2015 року, на здійснення господарської діяльності у сфері послуг з постачання електричної енергії споживачам; визнати недостовірною інформацію, надану ТОВ «РОЕК» щодо укладення договору від 01 січня 2019 року № 456176768 з позивачами про стягнення електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору про постачання електричної енергії, а його дії з надання недостовірної інформації протиправними та відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_2 у розмірі трьох мінімальних зарплат станом на день набрання рішення суду законної сили; визнати протиправними дії ТОВ «РОЕК» щодо зобов`язання пільговика ОСОБА_2 сплачувати щомісяця вартість послуги без урахування суми пільги та відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_2 у розмірі п`яти мінімальних зарплат станом на день набрання рішення суду законної сили, провести щомісячні нарахування вартості фактично спожитої послуги з постачання електричної енергії за весь період з 01 січня 2019 року до 01 листопада 2020 року з урахуванням суми пільги, наданої законом ОСОБА_2 , та обґрунтуванням обсягів спожитої електроенергії відповідно з достовірними показниками електролічильника; зобов`язати відповідачів надавати позивачам повну, об`єктивну та достовірну інформацію щодо місячних обсягів фактично спожитої електроенергії на підставі щомісячних показників електролічильника з урахуванням суми пільг, наданих законом для пільговика ОСОБА_2 . До вирішення всіх спірних переддоговірних питань по суті та для можливості укладання договору про постачання електричної енергії на законній та обґрунтованій підставі зобов`язати відповідачів не чинити моральний тиск на позивачів шляхом погроз щодо припинення постачання електроенергії, не вчиняти жодних дій щодо припинення постачання електроенергії, яка є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано інформацію про те, що: «договір укладався з Вами і один його примірник повинен бути у Вас»; «надання нової редакції договору»; «звірки взаєморозрахунків 17 травня 2015 року між сторонами»; «заборгованість за спожиту електричну енергію за період 01.2017-12.2018 відповідно до Договору про користування електричною енергією № 256176768 від 01.01.2019» надану ПАТ «Рівнеобленерго» недостовірною. Визнано інформацію про те, що було укладено договір від 01 січня 2019 року № 456176768 про постачання електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору про постачання електричної енергії, надану ТОВ «РОЕК», недостовірною. Визнано дії ПАТ «Рівнеобленерго» протиправними щодо ненадання та надання недостовірної інформації на заяви та запити від 02 лютого 2015 року, від 20 квітня 2015 року, від 17 червня 2015 року, від 27 липня 2015 року та від 28 серпня 2015 року. Визнано дії ПАТ «Рівнеобленерго» протиправними щодо надання недостовірної інформації у попередженні № про припинення постачання електроенергії від 04 березня 2020 року. Зобов`язано ПАТ «Рівнеобленерго», ТОВ «РОЕК» надати повну, об`єктивну та достовірну інформацію щодо виконавців та виробників послуг у сфері електропостачання в м. Рівне для вирішення спірних переддоговірних питань по суті та для можливості укладення договору на користування електричною енергією на законній та обґрунтованій підставі.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року апеляційні скарги ПАТ «Рівнеобленерго» та ТОВ «РОЕК» залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року - без змін.

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги ТОВ «РОЕК» та ОСОБА_1 , в яких заявники, посилаються на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. ТОВ «РОЕК» просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а ОСОБА_2 - скасувати постанову суду апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ця справа є справою про захист прав споживачів.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 90 000 грн (6 000,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати станом на момент ухвалення судового рішення) х 15), яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250=620 250,00 грн).

Верховний Суд врахував, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом, який обґрунтовано вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», проте враховуючи, що позовними вимогами є також вимоги немайнового характеру, необхідно застосувати пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для визнання справи малозначною.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховний Суд дав оцінку та врахував предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, предмет касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

ТОВ «РОЕК» у касаційній скарзі посилається на те, що справа має виняткове значення для нього, як учасника справи, який подає касаційну скаргу, - суб`єкта господарювання, що виконує завдання держави.

Проте, стверджуючи про наявність зазначеної обставини, заявник не навів обґрунтованих доводів про те, в чому полягає виняткове значення справи для нього. Обґрунтування зводяться до викладення мети створення ТОВ «РОЕК», його завдань та компетенції, цитування змісту окремих нормативних актів.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 немає посилання на зазначені випадки.

Отже, підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі (Golder v. the United Kingdom) «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «РОЕК» та ОСОБА_2 подали касаційні скарги на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» та ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» про захист прав споживачів, зобов`язання надати інформацію для укладення договору, не вчиняти дій з припинення подачі електроенергії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали надіслати заявникам.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

Г. І. Усик