КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22/824/3880/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійник В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року по справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та штрафних (фінансових) санкцій за наслідками невиконання зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач в особі фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та штрафних (фінансових) санкцій за наслідками невиконання зобов`язання. Мотивуючи свої вимоги тим, що 15 травня 2016 року між ним - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 укладено договір щодо надання комплексу товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість яких визначені у Специфікації до умов цього Договору (товар), а також надати послуги по догляду за шкірою обличя згідно Акту приймання - передачі, а покупець зобов`язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах, визначених цим Договором. Ціна товару та послуг, як передбачено п. 5 Договору, становить 13 530 грн. 00 коп. Для забезпечення виконання умов договору клієнт вносить завдаток в сумі 2 000 грн. 00 коп. (п.6.3). Розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює перший платіж у розмірі 3 000 грн. 00 коп., залишок у розмірі 10 530 грн. 00 коп. сплачує рівними платежами у сумі 1 053 грн. протягом 10 місяців й зобов`язаний повністю розрахуватися за товар не пізніше 22 липня 2017 року. 17 травня 2016 року позивач згідно умов Договору передав відповідачці товар, в свою чергу вона виконала умови Договору частково - сплатила перший внесок 17 травня 2016 року в сумі 2 000 грн. 00 коп., у подальшому: 20 травня 2016 року - 1 000 грн. 00 коп., 27 червня 2016 року - 1 000 грн. 00 коп., 02 серпня 2016 року - 1 000 грн. 00 коп., 26 серпня 2016 року - 1 120 грн. 00 коп., про що свідчать прибуткові касові ордери (товарні чеки) на зальну суму 6 120 грн. 00 коп. Станом на 01 червня 2019 року сума боргу відповідача за платежами становить 6 710 грн. 00 коп., яку просить стягнути з відповідачки на його користь. При цьому, згідно Акту передачі товару, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь-які претензії та зауваження, проте у порушення договору відповідачка сплатила останній платіж 26 серпня 2016 року, й більше кошти, передбачені п. 5 Договору, не сплачувала. Відтак, заборгованість по Договору становить 6 710 грн. 00 коп., яку відповідачка відмовляється сплачувати у добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Окільки зобов`язання по Договору не виконуються нею, просить застосувати штрафні санкції, передбачені п. 6 Договору. Так, у випадку неоплати та/або несвоєчасної оплати покупцем/замовником товару/послуг продавець має право вимагати від покупця сплати ціну товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф у розмірі 0,5% від загальної вартості товару за кожен день прострочення зобов`язання. За невиконання зобов`язання просить стягнути з відповідачки пеню за період з 26 серпня 2016 року по 01 червня 2019 року згідно облікової ставки НБУ - 5 749 грн. 65 коп., інфляційну складову втрат за період з 26 серпня 2016 року по 01 червня 2019 року - 2 637 грн. 16 коп., а також три відсотки річних за період з 26 серпня 2016 року по 01 червня 2019 року - 556 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та штрафних (фінансових) санкцій за наслідками невиконання зобов`язання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 , 6 710 грн. 00 коп. - заборгованості за договором, 671 грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 7 381 (сім тисяч триста вісімдесят одна) грн. 00 (нуль) коп.

У решті вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає, що заочне рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необгрунтованим. Заявлені позивачем суми заборгованості є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки не укладала жодних договорів про надання косметологічних послуг, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є для неї невідомою особою.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що твердження ОСОБА_1 про те, що вона не укладала жодних договорів є таким, що не відповідає дійсності. Жодних доказів на підтвердження звинувачень про шахрайське заволодіння ним паспортними даними ОСОБА_1 , не надано до суду.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 травня 2016 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір щодо надання комплексу товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість яких визначені у Специфікації до умов цього Договору (товар), а також надати послуги по догляду за шкірою обличя згідно Акту приймання - передачі, а покупець зобов`язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах, визначених цим Договором (а.с. 10, 11).

Зміст договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

ОСОБА_1 , відповідно до договору засвідчила, що всі умови договору їй зрозумілі й вона вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердила свою здатність виконувати умови договору вцілому (а.с. 10, 11).

Ціна товару та послуг, як передбачено п. 5 Договору, становить 13 530 грн. 00 коп.Для забезпечення виконання умов договору клієнт вносить завдаток в сумі 2 000 грн. 00 коп. (п.6.3).

Розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює перший платіж у розмірі 3 000 грн. 00 коп., залишок у розмірі 10 530 грн. 00 коп. сплачує рівними платежами у сумі 1 053 грн. протягом 10 місяців й зобов`язаний повністю розрахуватися за товар не пізніше 22 липня 2017 року.

17 травня 2016 року позивач згідно умов Договору передав відповідачці товар, в свою чергу відповідачка виконала умови Договору частково - сплатила перший внесок 17 травня 2016 року в сумі 2 000 грн. 00 коп., у подальшому: 20 травня 2016 року - 1 000 грн. 00 коп., 27 червня 2016 року - 1 000 грн. 00 коп., 02 серпня 2016 року - 1 000 грн. 00 коп., 26 серпня 2016 року - 1 120 грн. 00 коп., про що свідчать прибуткові касові ордери (товарні чеки) на зальну суму 6 120 грн. 00 коп. (а.с. 13, 14).

Станом на 01 червня 2019 року сума боргу відповідача за платежами становить 6 710 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

При цьому, згідно Акту передачі товару, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь-які претензії та зауваження, проте у порушення Договору відповідачка сплатила останній платіж 26 сераня 2016 року, й більше кошти, передбачені п. 5 Договору, не сплачувала (а.с. 13, 14).

Отже, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що сторони перебувають у договірних (зобов`язальних) правовідносинах.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки;відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Позивач просив суд застосувати до відповідача штрафні санкції, передбачені п. 6 Договору, так як вимоги договору відповідачем не виконуються.

Проте суд першої інстанції, надавши правову оцінку вимозі позивача про застосування до відповідачки фінансових санкцій правмірно відмовив у їх стягненні.

Судпершої інстанції прийшов до висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, обставини, що спростовують уцілому позовні вимоги, судом не встановлені.

З таким висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про те, що вона не укладала жодних договорів з відповідачем є таким, що не відповідає дійсності, доказів шахрайського заволодіння її паспортними даними суду першої та апеляційної інстанції надано не було, отже, викладені у апеляції доводи, суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 02 лютого 2022 року

Головуючий Є.М. Суханова

Судді: В.І. Олійник

Л.П. Сушко