Ухвала

09 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 733/401/21

провадження № 61-1464ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавської обласної прокуратури на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Полтавської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Полтавської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством.

В обґрунтування позову зазначав, що 20 листопада 2009 року проти нього порушена кримінальна справа № 3409132 за ознаками злочинів, передбачених частиною першою статті 191 КК України та частиною першою статті 366 КК України. 12 січня 2010 року йому обраний запобіжний захід - підписка про невиїзд.

18 січня 2010 року проти нього порушена кримінальна справа № 3409132/2 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України, після чого, обидві кримінальні справи об`єднані в одне провадження (за єдиним номером 3409132).

19 січня 2010 року йому пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів за частиною першою статті 191, частиною третьою статті 358, частиною першою статті 366 КК України. 25 січня 2010 року складений обвинувальний висновок та кримінальна справа направлена для розгляду до Ленінського районного суду м. Полтава.

16 вересня 2010 року вироком Ленінського районного суду м. Полтава суду його визнано винним за частиною третьою 358 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Цим же вироком його виправдано за частиною першою статті 191 та частиною першою статті 366 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області вирок суду першої інстанції від 16 вересня 2010 року в частині засудження за частиною третій 358 КК України скасовано, а справу направлено для проведення додаткового розслідування. У іншій частині вирок суду залишений без змін.

22 квітня 2011 року йому вдруге пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину за частиною третьою статті 358 КК України і вдруге кримінальну справу направлено до Ленінського районного суду м. Полтава. Міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд.

12 грудня 2011 року постановою Ленінського районного суду м. Полтава кримінальну справу направлено Полтавському транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування. На вказану постанову прокурором подана апеляційна скарга, яка ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2011 року залишена без задоволення.

23 травня 2012 року втретє складено обвинувальний висновок, а справу направлено до Ленінського районного суду м. Полтава. Запобіжний захід залишився у вигляді підписки про невиїзд.

29 травня 2012 року його визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі статті 49, частини п`ятої статті 74 КК України його звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2013 року вказаний вирок скасовано із закриттям кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 6 КПК України. 10 квітня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

Вказував, що перебував під слідством і судом у 2010 році - 11 місяців 20 днів, у 2011 році - 12 місяців, у 2012 році - 12 місяців, у 2013 році - 12 місяців, у 2014 році - 3 місяці і 10 днів, що складає разом 51 місяць.

Зазначав, що внаслідок незаконного перебування під слідством і судом він зазнав значних моральних страждань, що виразилися у довготривалому періоді обмеження його прав та особистих свобод.

Ураховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 500 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 500 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

20 січня 2022 року Полтавська обласна прокуратура звернуласьдо Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнути на користь останнього у рахунок відшкодування моральної шкоди суму, розмір якої має бути не більшим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством, у розмірі 500 000,00 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (620 250,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2021 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року не підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавської обласної прокуратури на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Полтавської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний