КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1227/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Пальчика М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2021 року у складі судді Фінагеєвої І.О.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: головний державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стебловська Юлія Олександрівна, стягувач: ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із скаргою на дії головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловської Ю.О.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2021 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду на підставі п.2 ч.2 ст.183 ЦПК України - відсутності доказів надіслання примірників скарги іншим учасникам справи, а також роз`яснив право оскарження в апеляційному порядку ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області через Оболонський районний суд м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що скаржником у відповідності до положень п. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України були подані до суду докази (опис, накладна, квитанція) на підтвердження направлення копії скарги головному державному виконавцю та стягувачу ОСОБА_2 , а тому висновки суду щодо відсутності належних доказів надіслання примірників скарги іншим учасникам справи, спростовуються матеріалами справи.

Вказано, що районним судом, не врахувавши вказаних вище обставин, не дослідивши матеріали справи, зроблено передчасний та помилковий висновок про повернення без розгляду скарги.

Зазначено, що ухвала суду містить ряд неточностей, зокрема: судом за замістом вказано, що скаржник повинен був надіслати копії скарги стягувачу та приватному виконавцю, проте скарга була подана на дії державного виконавця.

Крім того, судом допущено помилку та зазначено, що ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва, а не через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

А також районним судом не враховано правову позицію, яка міститься в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021року у справі № 569/13154/20.

У судове засідання головний державний виконавець не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлена належно (а.с. 114), тому колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу за її відсутності.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Головатенко О.С. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Повертаючи без розгляду позов на підставі на підставі п.2 ч.2 ст.183 ЦПК України , суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не надано доказів надсилання примірників скарги іншим учасникам справи.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК Українита іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК Україниі ГПК Українита містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних вимог процесуального законодавства не звернули уваги на те, що вимоги частини другої статті 183Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» - це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Подібні висновки містяться у постанові від 27 січня 2021року Верховного Суду у справі № 569/13154/20, проте залишилися без урахування районним судом.

До того ж, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів надіслання примірників скарги іншим учасникам справи спростовуються долученими до справи матеріалами, відповідно до яких копію скарги з додатками до неї ОСОБА_1 іншим учасникам справи було відправлено поштовою кореспонденцією одночасно з подачею скарги до суду (а.с.79-81а).

Окрім цього, районний суд дійшов помилкових висновків про можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області через Оболонський районний суд м. Києва.

З огляду на допущені порушення норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2021 року скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: