Справа № 159/6868/21
Провадження № 2/159/267/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 лютого 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 , поданого в його інтересах представником ОСОБА_2

до відповідача: ОСОБА_3

про стягнення боргу за договорами позики, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року адвокат Нагурний Є.П.звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики в розмірі 15 000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 березня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, оформлений власноручно написаною відповідачем розпискою, за якою остання отримала від позивача грошову позику в розмірі 15 000 доларів США та зобов`язалась повернути в строк до 01 січня 2017 року. Однак на час звернення до суду з позовом відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, тому позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 15 000 доларів США та судові витрати у справі.

Враховуючи ціну позову справу відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.19, ч.5 ст.274 ЦПК України розглянуто в порядку спрощеного позовного з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні 11.01.2022 року представник позивача Нагурний Є.П. позов підтримав, надав суду оригінал розписки та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у його відсутності в наступному судовому засіданні.

Належним чином викликана відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання 09.02.2022 відповідно до вимог статті 247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази у справі суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК)

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Судом встановлено, що 18 березня 2014 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача в борг 15 000 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 01 січня 2017 року.

Укладення договору позики підтверджується розпискою, яка надана позивачем та складена власноручно відповідачем ОСОБА_3 .

Факт написання розписки відповідачем не спростовано.

Зміст розписки свідчить про укладення між сторонами саме договору позики, строк виконання зобов`язань за яким закінчився.

Наявність оригіналу розписки у позивача засвідчує невиконання відповідачем зобов`язань по поверненню боргу.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За приписами частин третьої, четвертої статті 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин повідомлених позивачем.

Таким чином позов належить задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 3 961,99 грнивень

Керуючись статтями 12,76-81,141, 247, 274-278, 280, 282 ЦПК України, статтями 526-530, 545, 599, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США боргу за договором позики від 18 березня 2014 року та судові витрати в розмірі 3 961 (три тисячі дев`ятсот шістдесят одну) гривню 99 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий 14.03.2014, адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 09.02.2022.

ГоловуючийТ. В. ДЕНИСЮК