22-ц/804/467/22
263/815/21

Єдиний унікальний номер 263/815/21
Номер провадження 22-ц/804/467/22
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2022 року м. Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,
секретар судового засідання Вороніна М.М.,
учасники справи:
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач Акціонерне товариство Альфа-Банк, як правонаступник Акціонерного товариства Укрсоцбанк,
представник відповідача Дегтярьов Євген Володимирович,
треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Альфа-Банк, як правонаступника Акціонерного товариства Укрсоцбанк на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2021 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-Банк, як правонаступника Акціонерного товариства Укрсоцбанк, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
В С Т А Н О В И В:
В січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування зазначила наступні обставини.
Письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, в якій зазначено розмір заборгованості станом на момент вчинення виконавчого напису, з якою вона б могла погодитися, або щодо якої могла висловити свою незгоду, позивачка від відповідача не отримувала, тому вважає, що розмір заборгованості, визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є безспірним.
Оскільки, на думку позивача, виконавчий напис є таким, що вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, просила визнати його таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ Альфа-Банк, як правонаступника АТ Укрсоцбанк, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 28.09.2017р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі № 20964, за яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , та є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 155/18-118-40-2, посвідченим 04.04.2008р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіною О.В., реєстр. № 1120, для задоволення вимог АТ Укрсоцбанк у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання умов Кредитного договору № 155/18-116-40 від 04.04.2008, а саме: заборгованість за кредитом 163 359,72грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 199 628,68грн.

Стягнуто з АТ Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 908грн, за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454грн, а всього 1362грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач АТ Альфа-Банк подав апеляційну скаргу, підписану адвокатом Дегтярьовим Є.В., в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що посилання позивача на нібито не обґрунтоване завищення банком суми заборгованості та незгоди з сумою боргу не повинно братися судом до уваги, оскільки позивач обізнаний про те, з якого періоду він перестав погашати кредит, про його умови, користується ним неправомірно вже достатньо тривалий час. Беззаперечно знаючи про існування спірного виконавчого напису з 2017 року, жодним чином не оскаржував його, чи дії Державної виконавчої служби.

Відповідно до п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заборгованість боржника визнається безспірною, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів.

Згідно з нотаріальною практикою під документом, що встановлює прострочення виконання зобов`язання за нотаріально посвідченим договором, прийнято вважати заяву стягувача (претензію або тотожний за юридичним значенням документ) про прострочення платежу, передану боржнику безпосередньо стягувачем або надіслану боржникові поштою зі зворотним повідомленням, або передану через нотаріуса в порядку, передбаченому ст. 84 Закону України Про нотаріат. Але ці документи не є підтвердженням існуючого боргу, вони можуть доповнювати інформацію про існуючий борг і направлялися нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису.

В основу розмежування «спірної» і «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення позивача (боржника) до пред`явленої вимоги (суб`єктивна ознака), а фактичний характер правовідносин (об`єктивна ознака). Факт наявності спору між сторонами суб`єктивна ознака і на момент вчинення напису спорів щодо розміру боргу не було.

За наявності спору щодо вчинення виконавчого напису позивач в окремих випадках посилається на ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» , Тлумачить цю норму як обов`язок нотаріуса перед вчиненням виконавчого напису перевірити факт наявності чи відсутності спору щодо безспірності заборгованості, посилаючись на одноособовий розрахунок кредитора, без урахувань заперечень з боку боржника. Законодавець не пов`язує наявність безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника з наявністю спору щодо розміру зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом і пені. Ця норма передбачає, що документи, які надаються нотаріусу, повинні підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника.

Документи, надані банком нотаріусу, відповідали цим вимогам, а висновки суду про протилежне ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки нотаріальна справа знищена.

Щодо посилання суду на невідповідність сум заборгованості в виконавчому написі від вересня 2017 року та в позовних вимогах по справі 2018 року, то це право банку зменшувати суму позовних вимог, і це не є доказом спірності суми заборгованості на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Щодо права вимагати дострокового виконання зобов`язання, то згідно з умовами кредитного договору (п.4.4, на який посилається позивач) та на підставі ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Але разом з тим в Кредитному договорі обумовлено те, що у разі усунення позичальником порушень вимога кредитора про дострокове виконання договору втрачає чинність (п3.3.14.1).

Позивач однобічно підійшов до питання щодо отримання чи не отримання ним письмової вимоги про дострокове погашення кредиту. Ставить акцент на те, що заборгованість не є безспірною, оскільки він не отримував вимоги з боку банку, яка йому направлялась. Але ним залишено поза увагою той факт, що маючи свій екземпляр договору позивач був обізнаний про свої зобов`язання і обов`язки перед банком, та про те, що в нього виникла заборгованість.

Щодо судового наказу, то доводи позивача в цій частині судом не повинні братися до уваги, оскільки позивач не надає жодного доказу виконання даного судового наказу. А також, вже після прийняття судового наказу позивачем укладалися декілька додаткових угод до кредитного договору про зміну його певних умов, останній такий договір про внесення змін № 4 був укладений 26.12.2013 року.

Щодо строку позовної давності. Позивачем пропущено строк позовної давності. Всі документи, які необхідні для вчинення виконавчого напису чи їх копії надавалися нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису, та зберігаються у нотаріальній справі. Вимога боржнику направлялася та його було повідомлено що в разі її не виконання буде вчинено виконавчий напис нотаріуса.

Розгляд справи № 263/9869/17 в Жовтневому районному суді, на яку посилається позивачка, тривав з кінця 2017 року і вона була обізнана про виконавчий напис нотаріуса заздалегідь про що свідчить відзив на позов по цивільній справі № 263/9869/17.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що апеляційна скарга необґрунтована та підлягає залишенню без задоволення.

Виконавчий напис вчинено щодо заборгованості, розмір якої не є безспірним. Законом України «Про нотаріат» затверджений перелік документів, за якими заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі напису нотаріусів.

Перед вчиненням виконавчого напису нотаріусом відповідач (стягувач) зобов`язаний був на адресу Позивача (боржника) надіслати вимогу - письмове повідомлення про порушення кредитного зобов`язання та про суму боргу. Однак ніякої вимоги від банку позивачка не отримувала. Приймаючи до уваги те, що позивач не отримувала письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, з якою б могла погодитися, або щодо якої могла висловити свою незгоду, розмір заборгованості, визначений у виконавчому написі нотаріуса, не може бути безспірним.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19).

Доказом того, що сума заборгованості не безспірна, є той факт, що навіть сам Банк, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, не зміг вірно визначити розмір наявної заборгованості за кредитним договором.

Так, у виконавчому написі від 28.09.2017 розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01.12.2014 по 31.05.2017 визначено в сумі 199 628,68грн.

Проте, в ході розгляду Жовтневим районним судом цивільної справи № 263/9869/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банком було заявлено вимогу (та надано відповідний розрахунок) про стягнення відсотків за користування кредитом станом на 27.03.2018 в сумі 160 231,79грн.

Отже, посилання Банку в апеляційній скарзі на те. що він мав право зменшувати суму позовних вимог, у даному випадку некоректне, тому що як зазначено вище, банк надавав розрахунки заборгованості за відповідні періоди, тобто розмір заборгованості за відсотками підтверджений та не зменшений банком за власною ініціативою.

Щодо строку позовної давності, то про існування виконавчого напису від 28.09.2017 реєстраційний № 20964, який був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., позивач дізналась 01.02.2018 в ході усної бесіди з представником банку під час розгляду Жовтневим районним судом м. Маріуполя справи № 263/9869/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 155/18-116-40 від 04.04.2008.

Одразу ж після цього, вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., з метою отримання письмового (офіційного) підтвердження факту існування виконавчого напису. 23.03..2018 від приватного нотаріуса було отримано інформацію про те, що 28.09.2017 року ним був вчинений виконавчий напис, зареєстрований за № 20964.

До цього часу ані банк, ані нотаріус не надсилали їй виконавчий напис, виконання якого вона оспорює.

Жодного доказу повідомлення позивача про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на квартиру до 23.03.2018 банк суду не надав. Більш того, 21.01.2021 вона дізналася про те, що даний виконавчий напис вже перебуває на виконанні у Центральному відділі Державної виконавчої служби м. Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та належну їй квартиру вже готують до продажу без її відома. Отже, враховуючи, що встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності тривалістю у три роки, а позов про визнання виконавчого напису подано в січні 2021 року, то вона не пропустила такий строк.

У своєму позові позивач зазначала, що 18.09.2009 банк направив їй лист-вимогу вих.№ 72/0007/249 від 18.09.2009 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 175 882,70грн, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 164 359,72грн. (151726грн +12633,72грн та суми заборгованості за відсотками станом на 18.09.2009 11522,98 грн).

У листопаді 2009 року банк звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. 27.11.2009 було видано судовий наказ у справі № 2-н-4906/2009, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом в сумі 193 581,63 грн, а також судові витрати.

Отже, сума наявної заборгованості за кредитним договором була у повному обсязі стягнута з позивача на підставі судового наказу від 27.11.2009 у справі № 2-н-4906/2009, який набрав законної сили 08.12.2009.

Про те, що за вказаним судовим наказом була стягнута повна сума кредитної заборгованості станом на 27.11.2009, свідчить лист-вимога від 18.09.2009, вих. № 72- 0007/249 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Отже, відповідно до висновків, викладених у Постанові ВСУ від 09.11.2016 у справі № 6-2251 цс 16, цей лист-вимога є доказом того, що банк змінив строк виконання зобов`язання, тобто строк кредитування закінчився ще 18 вересня 2009 року. А відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, саме з 18.09.2009 (після спливу визначеного договором строку кредитування) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, припиняється. Таким чином, сума боргу, яку суд стягнув за судовим наказом, не може бути збільшена за рахунок суми відсотків.

Судовий наказ пред`являвся банком до виконання до виконавчої служби, тобто саме в такий спосіб банк захистив свої права, а вчинений виконавчий напис від 28.09.2017 запровадив подвійне стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позивач ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явилась, надавши відзив на апеляційну скаргу, в якому просила розглянути справу у її відсутність за участю її представника ОСОБА_2 .

Представник АТ Альфа-Банк Дегтярьов Є.В. надав заяву про розгляд справи без його участі.

Треті особи до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Майську А.В., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 04.04.2008р. між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство Альфа-Банк, був укладений кредитний договір № 155/18-116-40, за яким банк надав позивачу кредит у розмірі 176 750грн (а.с. 14-17).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та банком був укладений іпотечний договір № 155/18-118-40-2, посвідчений 04.04.2008р.приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіною О.В., реєстровий № 1120, відповідно до якого, позивач передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 18, 19).

28.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 20964, яким запропоновано звернути стягнення на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги банку у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання позивачем умов кредитного договору за період з 01.12.2014 по 31.05.2017, а саме заборгованість за кредитом 163 359,72 грн, та заборгованість за відсотками за користування кредитом 199 628,68грн (а.с. 12).

10.08.2020р. Центральним ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного МРУ МЮ (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 62495356 з примусового виконання спірного виконавчого напису (а.с. 13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача та приватним нотаріусом Чуловським В.А. не надано доказів наявності безспірної заборгованості у позивача на час вчинення виконавчого напису. Приватний нотаріус посилався на неможливість подання таких відомостей через закінчення строку зберігання документів. Крім того, з боку відповідача не надано доказів, що нотаріусу було надане підтвердження отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, які необхідні для вчинення виконавчого напису.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 (провадження № 61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку з чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що були належним чином досліджені судом першої інстанції та яким надана відповідна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Альфа-Банк, як правонаступника Акціонерного товариства Укрсоцбанк - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 14 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

М.Ю.Лопатіна