Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1445/21 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/1445/21 за позовом Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2021 року,яке ухвалене суддею Янчук В.В.

встановив:

Позивач у травні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в зв`язку з невиконанням умов договору б/н, укладеного між сторонами 27.09.2017, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, станом на 13 квітня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 240395,20 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 121208,89 грн, простроченим тілом кредиту в розмірі 79989,95 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 8852,80 грн., простроченими відсотками в розмірі 30343,56 грн, які позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.09.2017 в розмірі 200000,00 грн. та 3000,00 грн. судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін. Вказав на те, що суд першої інстанції помилково послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та не взяв до уваги інші постанови Верховного Суду. Відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються. Навпаки, з підписаного відповідачем паспорта споживчого кредиту чітко вбачається, що останній був ознайомлений з умовами користування отриманою ним кредитною карткою, знав про умови щодо сплати процентів. Крім того, відповідач протягом тривалого часу користувався кредитними коштами та здійснював платежі на погашення заборгованості, що є підтвердженням про ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг. Зазначає, що судом зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 вересня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка містить його анкетні дані та підпис (а.с.16).

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і з Тарифами, примірник згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту банку.

До кредитного договору банк додав Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Паспорт споживчого кредиту, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 13 квітня 2021 року має заборгованість у загальному розмірі 240395,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 121208,89 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 79989,95 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 8852,80 грн. та заборгованість за простроченими відсотками в сумі 30343,56 грн.

Задовольняючи частково вимоги банку лише в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 200000,00 грн. та відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку відсотків, що передбачені договором, оскільки банком не доведено під час розгляду справи прийняття відповідачем саме цих умов, як складової частини спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення всієї суми тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не надав під час розгляду справи доказів про отримання відповідачем коштів у більшому розмірі ніж кредитний ліміт в сумі 200000,00 грн. Крім того, позивачем безпідставно в суму заборгованості за тілом кредиту включені також суми нарахованих відсотків.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання Заяви, у якій зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки відповідач належним чином не виконував передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту, станом на 13 квітня 2021 року виникла заборгованість за договором, розмір якої, згідно з наданим позивачем в суді першої інстанції розрахунком, за тілом кредиту становить 121208,89 грн. та простроченим тілом кредиту 79989,95 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредитом, оскільки дані кошти відповідачем отримані та використані, проте в добровільному порядку банку повністю не повернуті. Разом з тим, районний суд безпідставно стягнув заборгованість в розмірі встановленого кредитного ліміту 200000,00 грн. не врахувавши наступне.

З матеріалів справи слідує, що Банком на підтвердження обґрунтування позову, суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована (а.с.88-139 т.1).

Також до позовної заяви була надана довідка про зміну кредитного ліміту з 100000,00 грн до 200000,00 грн (а.с.14 т.1) та довідка про видачу чотирьох кредитних карток за договором, строк дії останньої до 31 травня 2023 року (а.с.15 т.1).

Крім того, згідно наданої Банком виписки по рахунку вбачається, що відповідач в межах кредитного договору скористався послугою «Оплата частинами», придбавши відповідні товари. Дані операції, з урахуванням несвоєчасної оплати відповідачем заборгованості, призвели до збільшення боргу за тілом кредиту та пояснюють розмір заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту на загальну суму 201198,84 грн.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в розмірі 201198,84 грн. є помилковим.

Однак колегія суддів погоджується із рішенням суду в частині відсутності підстав для стягненні відсотків виходячи з наступного.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 27 вересня 2017 року розмір процентної ставки не зазначено.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо строку повернення кредиту (користування ним).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 січня 2017 року, посилається на анкету-заяву, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів та Паспорт споживчого кредиту від 03 серпня 2018 року ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Проте Паспорт споживчого кредиту, який особисто підписаний відповідачем та містить істотні умови договору, в тому числі процентну ставку в межах пільгового періоду в розмірі 0,00001 % та поза межами пільгового періоду у розмірі 37,2% річних, не свідчить про згоду відповідача з умовами кредитування саме по оспорюваному договору, оскільки договір між сторонами укладено 27 вересня 2017 року, а Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем майже через рік, а саме 03 серпня 2018 року. У зв`язку чим, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги Паспорт споживчого кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що саме ці Витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а тому у даному випадку неможливо застосувати до даних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, що підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, терміну виконання зобов`язань, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами саме 27 вересня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача часткового знайшли своє підтвердження, рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом збільшення розміру заборгованості з 200000,00 грн до 201198,84 грн та судового збору з 3000,00 грн до 3018,16 грн.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2021 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 27 вересня 2017 року змінити, збільшивши розмір заборгованості з 200000,00 грн до 201198,84 грн та судового збору з 3000,00 грн до 3018,16 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2022 року.

Головуючий Судді