Справа № 177/1304/21
Провадження № 2-з/177/21/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2022

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М. В. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» про забезпечення позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою в якій просив суд накласти арешт на майно ОСОБА_1 , а саме: нежитлову будівлю за реєстровим номером майна 16299721, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник вказував на те, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Провадження по справі відкрито, а тому відповідач розуміючи, що в судовому засіданні розглядається позов до нього про стягнення 217646,32 грн., може вжити заходів щодо відчуження належного йому майна для ухилення від виконання судового рішення, у разі задоволення позову. Разом з тим, у разі вжиття заходів забезпечення позову, кредитор зможе здійснити своє право на отримання грошових коштів, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно належне відповідачеві, що забезпечуватиме реальне виконання рішення. Вказував, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду про задоволення позову, у разі його ухвалення, чи зробить його виконання неможливим.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, справа розглянута за відсутності сторін.

Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, то у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали заяви, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги заявника про забезпечення позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, серед інших, судом можуть бути застосовані такі заходи забезпечення позову: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (відповідний висновок викладено у постанові ВС від 13.03.2019 року по справі №755/1357/18).

Крім того, як зазначено вище, при вирішенні питання забезпечення позову суд має враховувати вимоги співмірності, що передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Як видно із заяви про забезпечення позову, заявник вказує про необхідність забезпечення позову з метою виконання судового рішення про стягнення коштів у загальному розмірі 217646,32 грн., при цьому просить накласти арешт на нерухоме майно належне ОСОБА_1 , а саме: нежитлову будівлю за реєстровим номером майна 16299721, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана будівля не є предметом спору, вона належить на праві власності відповідачеві ОСОБА_1 . При цьому, суду не надано заявником даних щодо вартості вказаного майна, з метою визначення співмірності обраного заявником способу забезпечення позову з заявленими позовними вимогами.

Заявник обгрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, можливістю відчуження відповідачем вказаного нерухомого майна з метою не виконання рішення суду про задоволення позову. Разом з тим, оцінюючи вказаний ризик, суд виходить з того, що будь-яких даних про існування реального ризику відчуження майна перед судом не доведено. Провадження по справі відкрито 24.09.2021, відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов, відповідач ОСОБА_1 надав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою, що свідчить про їх обізнаність з існуючим судовим провадженням. Тому твердження позивача про те, що дізнавшись про відкрите судове провадження відповідачі відчуджуватимуть вказане нерухоме майно, суд розцінює критично, адже з моменту відкриття провадження по справі пройшов значний час та доказів намагання відповідача відчужити вказане майно суду не надано.

Перед судом не обґрунтовано та не доведено того факту, що відчуження вказаного нерухомого майна може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду щодо стягнення коштів, у разі задоволення позову.

Разом з тим, як слідує в матеріалів основного позову, належне виконання вимог за вказаним кредитним договором забезпечено порукою та заставою транспортного засобу, матеріали справи містять копію виконавчого напису від 08.09.2016 року про зверення стягнення на предмет застави, але дані щодо виконання вказаного виконавчого напису, позивач суду не надає.

Вказане свідчить про можливість виконання рішення суду про задоволення позову, у разі ухвалення такого, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що додатково свідчить про відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Твердження позивача про те, що забезпечення позову є необхідним з метою звернення стягнення на майно боржника в процесі виконання рішення суду, суд розцінює критично, оскільки ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на грошові кошти та майно боржника в порядку виконання судового рішення, а саме зазначено, що впершу чергу звертається стягнення на грошові кошти, а за їх відсутності на інше майно. Твердежння позивача про його право погашення заборгованості шляхом реалізації вказаного майна, перед судом не обгрунтовано.

Захід забезпечення позову у вигляді арешту майна на вищевказану нежитлову будівлю, що належить відповідачу, безумовно порушить його право як власника вказаної будівлі, яка до того ж не є предметом даного спору, що за вищевказаних обставин не відповідає принципу співмірності втручання в право власності.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що при поданні заявником заяви про забезпечення позову, останнім не наведено доказів того, що незастосування зазначеного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» про забезпечення позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення коштів, шляхом накладення арешту на майно боржника залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя М.В. Березюк