14.02.2022 Справа № 756/9533/21
унікальний № 756/9533/21
провадження № 2/756/923/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О. М.,

при секретарі Галелюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,мотивуючи вимоги тим, що 21 серпня 2014 року між - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (батько позивача), було укладено договір безпроцентної позики. На виконання умов договору безпроцентної позики, позикодавець передав, а позичальник отримав у борг, грошові кошти в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США та склав на підтвердження цього боргову розписку від 21.08.2014 року. Відповідно до умов договору зобов`язувався повернути отримані в борг кошти до 21 серпня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до Спадкової справи №8/2018 та договору про поділ спадкового майна від 12 квітня 2019 року спадкоємцями за законом майна ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_5 , спадкоємці за законом не володіли інформацією про права та обов`язки, які виникли у нього за життя, однак у вересні 2018 року до ОСОБА_1 зателефонував ОСОБА_2 з проханням зустрітись. Під час домовленої зустрічі 07 вересня 2018 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що в них з ОСОБА_5 є боргові взаємовідносин та повідомив, що залишок по боргу складає 33 000 (тридцять три тисячі) доларів США та склав відповідну розписку на ім`я ОСОБА_3 із зазначенням дати повернення 31.12.2018 року.

В той же день на підтвердження боргових відносин ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 2 000 (дві тисячі) доларів США, про що складена відповідна розписка про отримання коштів.

Після вказаної розмови ОСОБА_2 ще декілька разів передавав та перераховував грошові кошти в рахунок виконання боргових обов`язків по Договору безпроцентної позики, а саме: 21 грудня 2018 року була повернута ОСОБА_3 сума в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, про що складено відповідну розписку; 19 лютого 2019 року була повернута ОСОБА_3 сума в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США, про що складено відповідну розписку;16 березня 2019 року було повернуто 1000 доларів США;20 квітня 2019 року було повернуто 2000 доларів США; 03 гравия 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було- перераховано 26 750 (двадцять шість тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 коп. (відповідно до курсу НБУ на вказану дату 1000 доларів США); 15 травня 2019 року було повернуто 2000 доларів США; 26 липня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 775 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США);04 вересня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 25 350 (двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп. (відповідно до курсу НБУ на вказану дату 1000 доларів США);13 вересня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США);18 жовтня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США); 24 жовтня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США); 08 листопада 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 300 (дванадцять тисяч триста) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США);15 грудня 2019 року було повернуто 400 доларів США;19 грудня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 600 доларів США);06 січня 2020 року було повернуто 600 доларів США;08 січня 2020 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 9600 (дев`ять тисяч шістсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 400 доларів США);23 січня 2020 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 5700 (п`ять тисяч сімсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 230 доларів США);23 січня 2020 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 6600 (шість тисяч шістсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 270 доларів США);18 лютого 2020 року було повернуто 500 доларів США; 03 березня 2020 року було повернуто 400 доларів США; 06 вересня 2020 року було повернуто 1000 доларів США;10 жовтня 2020 року було повернуто 1000 доларів США;10 листопада 2020 року було повернуто 1000 доларів США.

У жовтні 2018 року в особистих речах ОСОБА_5 було віднайдено оригінал Договору безпроцентної позики від 21.08.2014 року та Розписку складену власноручно ОСОБА_2 на суму 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США, водночас будь-яких даних про повернення коштів з боку останнього не знайдено.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 не виконав зобов`язання по договору безпроцентної позики від 21.08.2014 року та на сьогоднішній день у нього залишається борг у сумі 54100 (п`ятдесят чотири тисячі сто) доларів США, тому позивач змушений звернутись до суду оскільки відповідач залишок суми боргу не повернув.

У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідач має заборгованість яка складається з: суми основного боргу в розмірі 54 100 доларів США, 3% річних в розмірі 138 904,53грн., інфляційні витрати 365427,75грн. та судовий збір в розмірі 38350,00грн.

25.01.2022р. відповідачем надано відзив на позовну заяву про стягнення боргу відповідно до якого 21.08.2014 року між відповідачем та ОСОБА_5 був укладений договір безпроцентної позики грошових коштів в національній валюті України в гривнях, що була еквівалентна 80 000 доларів США за офіційним курсом Нацбанку України, що діяв станом на 21.08.2014. Строк повернення позики, визначений у п.4 Договору до 21.08.2015, ними був визначений умовно, оскільки ОСОБА_5 , знав, що за рік таку суму коштів він повернути не зможе, а буде повертати її поступово частинами. Відповідно до п.7 Договору сторони визначили, що усі спори, що будуть виникати під час виконання його умов, будуть вирішувати шляхом перемовин, а не в судовому порядку. Пунктом 9 Договору, визначено, що зміни до Договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін із закріпленням таких змін у додатковій угоді. Правонаступником позикодавця ОСОБА_5 пунктом 12 Договору визначена його дружина ОСОБА_3 . Невід`ємною частиною Договору безпроцентної позики від 21.08.2014 стала написана відповідачем 21.08.2014 розписка про отримання від ОСОБА_5 суми грошей в еквіваленті 80.000 тисяч доларів США (ч.2 ст.1047 ЦК України). Таким чином, укладений між відповідачем та ОСОБА_5 договір безпроцентної позики відповідає вимогам ст.ст. 1046-1047 ЦК України. Між відповідачем та позикодавцем ОСОБА_5 21 серпня 2014 року був укладений Договір безпроцентної позики, тобто сплата мною процентів за користування коштами позики умовами зазначеного Договору не передбачена, як і не передбачена вимога сплати штрафних санкцій та 3 % річних за прострочення строку повернення суми позики.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мені стало відомо, що ОСОБА_5 раптово помер.

За чотири роки з 21.08.2014 по 9 серпня 2018, із позичених 80.000 доларів США відповідач повернув особисто ОСОБА_5 47.000 доларів США. За весь час ОСОБА_5 жодного разу не піднімав питання про порушення визначеного в Договорі від 21.08.2014 річного строку повернення боргу, до суду з відповідними позовними заявами не звертався. Окрім того відповідач самостійно зателефонував у вересні 2018 року спадкоємцям померлого ОСОБА_5 і повідомив їм про те, що має борг перед ними. Під час зустрічі з ОСОБА_3 (правонаступник за Договором від 21.08.2014), відповідач повідомив, що залишився винним її чоловіку 33.000 доларів США про що 07.09.2018 року написав розписку на її ім`я про визнання зазначеної суми боргу. Заперечень від ОСОБА_3 щодо розміру мого боргу в сумі саме 33.000 доларів СІНА не надійшло, до суду із відповідним позовом вона упродовж майже трьох років не зверталась і лише наприкінці спливу трирічного строку загальної позовної давності - 22.06.2021, не ОСОБА_3 , а її син ОСОБА_4 , який взагалі не є стороною і правонаступником за Договором від 21.08.2014, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу в розмірі 54100,00 доларів США. Після написання розписки на ім`я ОСОБА_3 про визнання боргу перед її померлим чоловіком ОСОБА_5 в сумі 33000 тисяч доларів США, відповідач продовжив частинами погашати борг і станом на 22.06.2021 (день звернення ОСОБА_4 до суду з даним позовом), відповідачем з 33000 доларів США сплачено в рахунок погашення боргу 25 тисяч 100 доларів США. Таким чином, станом на 22.06.2020 року, відповідач заборгував 7 тисяч 100 доларів США. Зі змісту Договору безпроцентної позики від 21.08.2014, укладеного між відповідачем та померлим позичальником ОСОБА_5 вбачається, що ми, як сторони Договору, погодили безпроцентне надання грошових коштів у позику. З урахуванням наведеного, а також обставини, що він не ухилявся від сплати суми позики, систематично сплачував кредитору, а в подальшому його спадкоємцям грошові кошти в рахунок погашення боргу, який зменшився з 80000 доларів США до 7100 доларів США, самостійно повідомив спадкоємцям ОСОБА_5 про наявність боргу перед ним, підстави, визначені ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення з мене 3% річних від простроченої суми боргу та стягнення інфляційних витрат - відсутні. Окрім того ОСОБА_4 особисто кошти відповідачу не позичав і особисто ніяких матеріальних втрат не поніс, а навпаки набув у вигляді повернутих мною грошових коштів в рахунок повернення боргу, наявного перед його батьком. ОСОБА_4 , який не є кредитором в повному розумінні визначень Цивільного кодексу України, і як особа, що не позичала відповідачу особистих коштів, ніяких матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів не поніс.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечили частково, визнали суму боргу в розмірі 7100,00долдарів США, в іншій частині позовних вимог заперечили. Окрім того просили суд застосувати строк позовної давності.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21.08.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір безпроцентної позики грошових коштів в національній валюті України в гривнях, що була еквівалентна 80 000 доларів США за офіційним курсом Нацбанку України, що діяв станом на 21.08.2014, що підтверджується розпискою ( а.с.17-19).

Строк повернення позики, визначений у п.4 Договору до 21.08.2015року.

Відповідно до п.7 Договору сторони визначили, що усі спори, що будуть виникати під час виконання його умов, будуть вирішувати шляхом перемовин, а не в судовому порядку.

Пунктом 9 Договору, визначено, що зміни до Договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін із закріпленням таких змін у додатковій угоді.

Правонаступником позикодавця ОСОБА_5 пунктом 12 Договору визначена його дружина ОСОБА_3 .

Таким чином, укладений між відповідачем та ОСОБА_5 договір безпроцентної позики відповідає вимогам ст.ст. 1046-1047 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до Спадкової справи №8/2018 та договору про поділ спадкового майна від 12 квітня 2019 року спадкоємцями за законом майна ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

07 вересня 2018 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що в них з ОСОБА_5 є боргові взаємовідносин та повідомив, що залишок по боргу складає 33 000 (тридцять три тисячі) доларів США та склав відповідну розписку на ім`я ОСОБА_3 із зазначенням дати повернення 31.12.2018 року( а.с. 20).

ОСОБА_2 передавав та перераховував грошові кошти в рахунок виконання боргових обов`язків по Договору безпроцентної позики, а саме: 07вересня 2018року передав ОСОБА_3 2 000 (дві тисячі) доларів США, 21 грудня 2018 року була повернута ОСОБА_3 сума в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, про що складено відповідну розписку; 19 лютого 2019 року була повернута ОСОБА_3 сума в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США, про що складено відповідну розписку;16 березня 2019 року було повернуто 1000 доларів США;20 квітня 2019 року було повернуто 2000 доларів США; 03 гравия 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було- перераховано 26 750 (двадцять шість тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 коп. (відповідно до курсу НБУ на вказану дату 1000 доларів США); 15 травня 2019 року було повернуто 2000 доларів США; 26 липня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 775 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США);04 вересня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 25 350 (двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп. (відповідно до курсу НБУ на вказану дату 1000 доларів США);13 вересня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США);18 жовтня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США); 24 жовтня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США); 08 листопада 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 12 300 (дванадцять тисяч триста) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 500 доларів США);15 грудня 2019 року було повернуто 400 доларів США;19 грудня 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 600 доларів США);06 січня 2020 року було повернуто 600 доларів США;08 січня 2020 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 9600 (дев`ять тисяч шістсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 400 доларів США);23 січня 2020 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 5700 (п`ять тисяч сімсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 230 доларів США);23 січня 2020 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано 6600 (шість тисяч шістсот) гривень 00 коп. (згідно курсу НБУ на вказану дату 270 доларів США);18 лютого 2020 року було повернуто 500 доларів США; 03 березня 2020 року було повернуто 400 доларів США; 06 вересня 2020 року було повернуто 1000 доларів США;10 жовтня 2020 року було повернуто 1000 доларів США;10 листопада 2020 року було повернуто 1000 доларів США.

ОСОБА_2 сплачено в рахунок погашення боргу 25 тисяч 100 доларів США. Таким чином, станом на 22.06.2020 року, відповідач заборгував 7 тисяч 100 доларів США.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Вирішуючи наведену позовну вимогу суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 365427,75грн. з огляду на наступне.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Таким чином, норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що повернення коштів також розраховувалось частинами в іноземній валюті і позивачем пред`явлені вимоги про стягнення основного боргу в доларах США, нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає, тому у цій частині в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Стосовно стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми, нарахованих позивачем на суму боргу у загальній сумі 138904,53грн. суд дійшов наступного висновку.

З висновку Верховної Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц слідує, що проценти за неправомірне користування чужими коштами передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, не є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань, а є гарантією належного виконання зобов`язання. Тобто ці проценти мають іншу самостійну правову природу ніж проценти за правомірне користування кредитом чи позикою (за статтями 1048 та 1054 ЦК України), які за правовою природою є винагородою за користування грошовими коштами.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту Договору безпроцентної позики від 21.08.2014, укладеного між ОСОБА_2 та померлим позичальником ОСОБА_5 вбачається, що ми, як сторони Договору, погодили безпроцентне надання грошових коштів у позику.

В постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі N 6-59цс13, визначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами.

Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

За змістом ст.ст. 256, 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стосовно вимог про стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню, оскільки до вказаної суми не можуть бути застосовані заявлені стороною відповідача наслідки спливу строку позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 257, 261, 264 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, останній платіж на виконання умов договору було здійснено 10 листопада 2020 року в розмірі 1000 доларів США.

Таким чином позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості в межах трирічного строку позовної даності.

Враховуючи все вищевикладене позовні вимоги банку підлягають до часткового задоволення і відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 1996,52 грн.

Керуючись ст.ст. 258,259,263,265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 599, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), суму заборгованості за договором позикиу розмірі 7100,00 доларів США, що еквівалентно 199652,00грн. та судові витрати у розмірі 1996грн. 52 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя О.М. Луценко