Провадження № 2/734/92/22 Справа № 734/3103/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

10 лютого 2022 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

при секретарях судових засідань - Дідовець М.І., Галюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Козелець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у справі, ОСОБА_1 з 09 вересня 1995 року, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Син ОСОБА_4 на даний час є повнолітнім, тому питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо нього, в позовній заяві не ставиться.

З часом подружні відносини позивача з відповідачем погіршились, вони припинили вести спільне господарство, і рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 жовтня 2015 року було ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09 вересня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому, актовий запис № 1629.

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачем - ОСОБА_1 .

За вищевказаним рішенням було ухвалено стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 17.09.2015 року до досягнення ними повноліття. Рішення суду вступило в законну силу 10.11.2015 року.

Відповідач сплачував аліменти до вересня 2017 року, однак згідно довідки про суму сплачених аліментів, наданої Козелецьким відділом державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області від 09.09.2021 року № 11418/19-7-32 вбачається, що ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.10.2017 року по 31.08.2021 року включно, дійсно не отримувала аліментів з ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2/750/3176/15, виданого 10.11.2015 року Деснянським районним судом міста Чернігова.

Позивач, як мати, жодних перешкод у спілкуванні відповідача з донькою не чинила, та ніколи не заперечувала проти їх зустрічей, однак крім того, що відповідач з 2017 року припинив сплачувати аліменти на утримання дітей, в тому числі й дочки, він, до того ж, більше трьох років взагалі з нею не спілкується, навіть по телефону. Дитина не отримує від батька ні подарунків, ні іграшок, ні будь-якого одягу чи взуття, ні продуктів харчування, ні канцелярського приладдя або речей для школи.

У зв`язку з тим, що відповідач майже чотири року ухилявся та продовжує ухилятись від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , з 01.03.2018 року по 01.05.2021 року, позивач отримувала тимчасову допомогу на дитину, батько якої ухиляється від сплати аліментів.

Відповідач, ОСОБА_2 , як батько ОСОБА_3 ніколи не цікавився успіхами доньки ні у навчанні, ні у позашкільних заходах, він не знає чим живе його дитина, які у неї виникають проблеми чи нагальні питання. Відповідач не сприяє засвоєнню ОСОБА_3 загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», та взагалі ніякої участі в житті доньки не приймає.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2021 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2021 року підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться від них заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Частиною 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.

Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява в якій Управління (служба» у справах дітей Чернігівської міської ради просить справу розглядати без участі представника управління.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 20.15 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09 вересня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому, актовий запис № 1629, було розірвано.

Також, було вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 17.09.2015 року до досягнення ними повноліття.

Оскільки син ОСОБА_4 на час розгляду даної справи є вже повнолітнім, тому питання щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо нього, в позовній заяві не ставиться.

Відповідно до довідки виданої Козелецьким відділом державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області від 09.09.2021 року за вих. № 11418/19-7-32 виданої гр. ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 в тому, що вона згідно відомостей матеріалів виконавчого провадження, дійсно не отримувала аліментів з ОСОБА_2 у період з 01.10.2017 року по 31.08.2021 року включно згідно з виконавчим листом № 2/750/3176/15 виданого 10.11.2015 року Деснянським районним судом міста Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 грн. щомісячно.

Відповідно до довідки про отримання допомоги від 02.09.2021 року за вих. № 433266 виданої ОСОБА_1 , про те, що вона перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Деснянського району департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та їй відповідно до чинного законодавства з 01.03.2019 року до 01.05.2021 року призначено тимчасову допомогу на дитину, коли батько ухиляється від сплати аліментів на дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки виданої 06.09.2021 року за вих. № 6009 Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради в тому, що станом на 04.09.2021 рік ОСОБА_1 є власником житлового будинку що за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата реєстрації: 17.12.1982 рік; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дата реєстрації: 23.06.1992 рік; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації: 16.12.2010 рік; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації: 23.02.2012 рік.

Відповідно до довідки Чернігівського колегіуму № 11 Чернігівської міської ради Чернігівської області від 09.09.2021 року № 108 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчається в 4-Г класі Чернігівського колегіуму № 11 Чернігівської міської ради; проживає разом з мамою за адресою: АДРЕСА_1 ; зі слів класного керівника ОСОБА_8 дівчинку виховує мати ОСОБА_1 , яка розлучена з батьком ОСОБА_3 ; батько не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується, з учителями, не відвідує батьківські збори,, не цікавиться навчальними справами доньки.

Вищевказані факти свідчать про те, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , 2012 року народження.

Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 18 листопада 2021 року за № 709 за витягом із рішення про особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей, враховуючи пропозиції управління (служби) у справах дітей міської ради, виконавчий комітет міської ради вирішив: про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, доцільності відібрання малолітньої дитини: затвердити висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від спільного шлюбу мають малолітню дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Деснянського районного суду від 28 жовтня 2015 року шлюб між батьками ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати з матір`ю. Зі слів ОСОБА_1 , батько дитини, ОСОБА_2 , з моменту розлучення і по сьогоднішній день, не бере участі у вихованні дочки, не спілкується з дитиною, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я, не проявляє належної батьківської турботи та не виходить на контакт з дитиною. ОСОБА_2 не утримує дитину матеріально, з 2018 року аліменти сплачує не своєчасно. Борг по сплаті аліментів станом на 02 вересня 2021 року становить 36356,58 грн. Згідно з довідкою Чернігівського колегіуму № 11 від 09 жовтня 2021 року № 108, батько не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з учителями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчальними справами дочки. На підставі викладеного вище, керуючись ч. 2 ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток.

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи.

В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач не виявляє до своєї дитини батьківського піклування, її не відвідує, долею дитини не цікавиться.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні дитини, не цікавиться її життям, та не приймає участь у її вихованні.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а тому з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 245, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Відомості про учасників провадження:

ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, адреса: м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, буд. 19.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленим цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: