ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року м. Чернівці

справа № 727/2115/21

провадження №22-ц/822/14/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Буковинський Альянс» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Танасійчук Н.М.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року кредитна спілка «Буковинський Альянс» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20 червня 2019 року між ОСОБА_4 та кредитною спілкою «Буковинський Альянс» був укладений кредитний договір №4994, відповідно до умов якого спілка за рахунок залучених вкладів (внесків) членів спілки на депозитні рахунки надала їй кредит в розмірі 200 000,00 гривень в рамках строку дії договору на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості (п.п.1.1, 1.2).

Вказувала, що для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №4994 від 20 червня 2019 року між кредитною спілкою «Буковинський Альянс» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 поручився перед кредитною спілкою «Буковинський Альянс» за виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором № 4994 від 20 червня 2019 року.

Зазначала, що згідно статей 1054 п.1, 1048 Цивільного кодексу України та у відповідності до п.3.1. кредитного договору №4994 від 20 червня 2019 року плата за користування кредитом (проценти) становлять 48 % річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Також, в разі відхилення від графіку платежів, на підставі статті 625 ЦК України та п.2 додатку №2 до кредитного договору № 4994 від 20 червня 2019 року відсотки нараховуються за підвищеною процентною ставкою 78% річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом за період від дати відхилення від графіку платежів до дати фактичної сплати заборгованості за кредитом, включаючи нараховані підвищенні відсотки.

Відповідно до абзацу 5 п.4 додатку №2 до кредитного договору № 4994 від 20 червня 2019 року «у разі відхилення від графіку платежів позичальник сплачує комісію за резервування кредиту у розмірі 0,3% за кожний день прострочення від суми отриманого кредиту та несплачених за час прострочення відсотків, згідно графіку сплати до кредитного договору № 4994 від 20 червня 2019 року. Резервування здійснюється на підставі розпорядження Держкомфінпослуг України №7 від 16 січня 2004 року (зі змінами) та розпорядження Нацкомфінпослуг № 1840 від 19 вересня 2019 року.

Відповідно до п. 5 договору поруки № 4994 від 20 червня 2019 року у випадку порушення терміну, передбаченого пунктом 4 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора додатково штраф в розмірі 100 % суми отриманого позичальником кредиту.

Оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не сплатили заборгованість у термін не пізніше 5 днів з моменту отримання претензії, кредитна спілка «Буковинський Альянс» просила стягнути з ОСОБА_2 штраф у розмірі 200 000,00 грн., оскільки договором поруки №4994 від 20 червня 2019 року встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Посилаються на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби «COVID» в період з 01 березня 2020 року по 01 лютого 2021 року кредитна спілка «Буковинський Альянс» не нараховувала пеню, комісію, підвищені відсотки, а тільки відсотки за базовою ставкою 48% річних. Всі суми, а саме пеню, комісію, підвищені відсотки, штрафи згідно кредитного договору № 5042 від 26 липня 2019 року нараховані до початку карантину (тобто до 01 березня 2020року).

Зазначала, що станом на 01 липня 2021 року нарахована і несплачена заборгованість ОСОБА_4 , ОСОБА_2 перед кредитною спілкою «Буковинський Альянс» складається з наступного: прострочення по сплаті основної суми кредиту 139 110,42грн.; прострочена заборгованість по відсотках 84 541,32 грн.; пеня 1246,67 грн.; комісія 57 351,30 грн.; інфляційні втрати 15 688,37грн.; загальна сума заборгованості становить 297 938,17 грн. Також штраф за порушення терміну згідно п.5 договору поруки № 4094 від 20 червня 2019 року 200 000,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням збільшення позовних вимог, кредитна спілка просила суд:

стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_4 , ( ОСОБА_2 ) на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» заборгованість на загальну суму 297 938 гривень 17 копійок.

стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 , ( ОСОБА_4 ) заборгованість на загальну суму 297 938 гривень 17 коп. та додатковий штраф за невиконання п.5 договору поруки № 4994 від 20 червня 2019 року на суму 200 000 грн.

Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 (солідарно з ОСОБА_2 ) на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» заборгованість по сплаті простроченої основної суми кредиту, простроченої заборгованості по відсотках, заборгованості по пені, заборгованості по комісії та інфляційних втрат на загальну суму 297 938 гривень 17 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 (солідарно з ОСОБА_4 ) на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» заборгованість по сплаті простроченої основної суми кредиту, простроченої заборгованості по відсотках, заборгованості по пені, заборгованості по комісії, інфляційних втрат на загальну суму 297 938 гривень 17 копійок та додатковий штраф за невиконання п.5 договору поруки № 4994 від 20 червня 2019 року на суму 200 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений кредитною спілкою «Буковинський Альянс» судовий збір на суму 2234 гривні 54 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений кредитною спілкою «Буковинський Альянс» на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» судовий збір на суму 2234 гривні 53 копійки.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість зі тілом кредиту у розмірі 121 719,57 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 52 739,57 грн, інфляційні втрати у розмірі 6877,77 грн. Відмовити у стягненні з ОСОБА_2 штрафу за порушення терміну згідно п.5 договору поруки у розмірі 200 000 грн. Стягнути з позивача судові витрати понесені ним у суді апеляційної інстанції.

Крім того, оскільки ухвала про залишення зустрічного позову без руху не оскаржується окремо від рішення суду, відповідач викладає свої заперечення на неї в апеляційній скарзі на рішення суду.

Зазначає, що предметом зустрічного позову є визнання недійсним пункту 5 договору поруки, що був укладений на забезпечення договору про споживчий кредит. Вказаний договір є похідним від договору про споживчий кредит, а тому до вказаних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною третьою статті 22 Закону "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Водночас п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Крім того, статтею 3 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Тобто представником відповідачів у зустрічній позовній заяві було зазначено про те, що останні звільнені від сплати судового збору з огляду на те, що вказаний позов пов`язаний з порушенням прав споживачів, а тому судом першої інстанції при вирішення питання про відкриття провадження у справі порушено норму матеріального права, а саме ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що призвело до постановления ухвали про залишення зустрічного позову без руху.

Водночас у порушення ч. 6 ст. 185 ЦПК України судом першої інстанції не було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви, що унеможливило її оскарження відповідачами в апеляційному порядку.

Вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про суму поточної заборгованості, а відповідно і розміру процентних нарахувань та штрафних санкцій.

У період з 30 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року під час розрахунку процентів за користування кредитом було застосовано підвищену процентну ставку в розмірі 78%, однак позивачем у порушення вимог ч.ч. 4,6 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» не надано доказів здійснення повідомлення відповідачів про застосування підвищеної процентної ставки та не надано новий розрахунок на графік платежів за підвищеної процентною ставкою.

Отже, з розрахунку випливає, що ОСОБА_4 продовжувала здійснювати платежі відповідно до графіку платежів за процентною ставкою 48%, оскільки не була повідомлена про її підвищення. Її неповідомлення про підвищення процентної ставки призвело до виникнення заборгованості при здійсненні вчасних та регулярних платежів на підставі графіку платежів, а відповідно і підвищення суми штрафних санкцій та заборгованості за процентами.

Відповідно до даного розрахунку заборгованість за основною сумою кредиту становить 121 719 грн 07 коп. та заборгованість за відсотками 52 739 грн 57 коп., а тому стягненню солідарно з відповідачів підлягає 174 458 грн 64 коп.

Посилається на те, що судом першої інстанції стягнуто з відповідачів пеню за кредитним договором поза межами строку позовної давності, оскільки позивачем для стягнення пені заявлений період з 30 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року, водночас позов поданий через канцелярію суду 09 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності для стягнення пені.

Вказує на те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь кредитної спілки комісії за резервування кредитів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 57 351 грн 30 коп. є безпідставними.

Судом першої інстанції також було вирішено питання про стягнення з відповідачів солідарно 17 270 грн 92 інфляційних втрат. Вказана сума включає в себе інфляційні втрати на всю суму неповернутого кредиту, процентів, пені та комісії.

Разом з цим, інфляційні втрати мають нараховуватись на суму простроченого кредиту та процентів, а не на усю суму неповернутого кредиту, тим більше, що позивачем неправильно було визначено періоди та суму простроченого кредиту і процентів.

Крім того, інфляційні втрати не можуть бути нараховані на пеню, оскільки така є штрафною санкцією, а не грошовим зобов`язанням. Інфляційні втрати також не могли бути нараховані на комісії з огляду на її нікчемність в силу закону.

Судом першої інстанції також не було взято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/18, згідно якої сума інфляційних втрат повинна бути зменшена з огляду на період дефляції.

Вважає, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідачів становить 6877 грн 77 коп.

Крім того, оскаржуваним рішенням стягнено з ОСОБА_2 додатковий штраф за невиконання п. 5 Договору Поруки №4994 від 20 червня 2019 року на суму 200 000 (двісті тисяч) грн.

Водночас, з огляду на положення пункту 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, яким визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СOVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

При цьому, частиною 2 статті 5 Цивільного кодексу України визначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.99 у справі N 1-7/99 зазначено, що надання зворотної дії в часі законам та іншим нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Тобто, вказаний вище Закон має зворотну дію в часі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" зі змінами, внесеними Постановою КМУ N 956 від 13.10.2020 року, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 року до 31.12.2020 року

Згідно Постанови КМУ N 1236 від 09.12.2020 року продовжено карантин в Україні до 31 грудня 2021 року.

Отже, наявна законодавчо встановлена заборона на стягнення штрафу в період дії карантину, а тому пункт 5 договору поруки суперечить закону, що унеможливлює стягнення штрафу на його підставі.

Звертає увагу суду, що навіть за відсутності обмежень у законі щодо стягнення штрафних санкцій під час карантину, вказана умова є несправедливою відповідно до ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Передбачений п. 5 договору поруки штраф нараховується не від суми невиконаного та/або неналежно виконаного зобов`язання, а від загальної суми отриманого ОСОБА_4 кредиту (200 000 грн), та перевищує половину грошової суми, яка є предметом договору, що у свою чергу порушує публічний порядок.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, а тому помилково стягнуто з ОСОБА_2 штраф у сумі 200 000 грн, що прямо суперечить положенням закону, а саме ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на це пункт 5 договору поруки повинен бути визнаний недійсним.

В засіданні апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_2 та його представником також було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу, беручи до уваги скрутне матеріальне становище відповідача, незадовільний стан його здоров`я, необхідність у постійному та регулярному лікуванні.

У відзиві на апеляційну скаргу КС «Буковинський Альянс» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що 20 червня 2019 року між ОСОБА_4 та кредитною спілкою «Буковинський Альянс» був укладений кредитний договір № 4994 від 20 червня 2019 року, згідно якого спілка за рахунок залучених вкладів (внесків) членів спілки на депозитні рахунки надала йому кредит в розмірі 200000,00 гривень в рамках строку дії договору на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості (а.с.9-12).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується копіями розписок та видаткових чеків (а.с.13-17).

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №4994 від 20 червня 2019 року між кредитною спілкою «Буковинський Альянс» та ОСОБА_2 , був укладений договір поруки, згідно якого останній поручився перед кредитною спілкою «Буковинський Альянс» за виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором №4994 від 20 червня 2019 року (а.с.18).

У відповідності до п.3.1. кредитного договору № 4994 від 20 червня 2021 року плата за користування кредитом (проценти) становить 48% річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом.

Згідно п.2 додатку №2 до кредитного договору № 4994 від 20 червня 2019 року у випадку сплати пізніше дня сплати, визначеного графіком платежів, плата за користування кредитом встановлюється за підвищеною процентною ставкою 78% річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом за період від дати відхилення від графіку платежів до дати фактичної сплати заборгованості за кредитом, включаючи нараховані підвищені відсотки.

Відповідно до підпункту а) пункту 5.4.3. кредитного договору №4994 від 20 червня 2019 року кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав в повному обсязі, та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку затримання сплати Позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.

Відповідно до абзацу 2 п.4 додатку №2 до кредитного договору № 4994 від 20 червня 2019 року у разі невиконання або не належного виконання позичальником своїх платіжних і інших зобов`язань, він зобов`язаний виконати невиконані або неповністю виконані зобов`язання, сплатити на суму прострочених платежів пеню за ставкою 0,25% за кожен день прострочення, яка нараховується на основну суму кредиту, відсотки.

Відповідно до абзацу 5 п.4 додатку №2 до кредитного договору № 4994 від 20 червня 2019 року у разі відхилення від графіку платежів позичальник сплачує комісію за резервування кредиту у розмірі 0,3% за кожний день прострочення від суми отриманого кредиту та несплачених за час прострочення відсотків, згідно графіку сплати до кредитного договору № 4994 від 20 червня 2019 року. Резервування здійснюється на підставі Розпорядження Держкомфінпослуг України №7 від 16.01.2004року (зі змінами) та Розпорядження Нацкомфінпослуг №1840 від 19.09.2019 року.

Також, 22 вересня 2020 року та 13 листопада 2020 року кредитна спілка «Буковинський Альянс» направила позичальнику ОСОБА_4 та його поручителю претензії-вимоги за вихідними номерами 22092001, 22092002, 22092003, 220920040, 13112005, 13112002, які відповідачами були отримані, про що свідчать додані до претензій рекомендовані поштові повідомлення, однак відповідачі ніяким чином не відреагували на вказані документи (а.с.23-34).

Відповідно до п.5 договору поруки №4994 від 20 червня 2019 року у випадку порушення терміну, передбаченого пунктом 4 цього договору, Поручитель сплачує на користь кредитора додатково штраф в розмірі 100 % суми отриманого позичальником кредиту.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Щодо солідарного стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

За частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідачів - спростувати розмір існуючої заборгованості.

Апеляційним судом встановлено, що станом на 01 липня 2021 року

боржник має заборгованість за кредитними договорами за тілом кредиту у розмірі 139 110,42грн, що підтверджується наданим кредитною спілкою розрахунком заборгованості (а.с.168 т.1). Зокрема, як убачається з указаного розрахунку, позичальником на погашення тіла кредиту внесено 60 889,58 грн з 200 000 грн.

Таким чином, несплачена сума боргу за тілом кредиту за кредитним договором становить 139 110,42 грн та підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 121 719,57 грн, оскільки апелянтом зроблено розрахунок станом на квітень 2021 року, натомість кредитною спілкою заявлено до стягнення прострочену заборгованість станом на 01 липня 2021 року (а.с.161-167 т.1).

Щодо солідарного стягнення простроченої заборгованості по відсотках

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У пункті 3.1 договору про надання споживчого кредиту від 20 червня 2019 року сторони погодили, що плата за користування кредитом (проценти) становить 48% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення.

Того ж дня позичальник ОСОБА_4 та кредитна спілка підписали додаткові умови до кредитного договору, відповідно до пункту 2 якого, сторони додатково домовилися, що плата за користування кредитом встановлюється в розмірі процентної ставки зазначеної у п.3.1 кредитного договору у випадку сплати згідно графіку платежів, а у випадку сплати пізніше дня сплати визначеного графіком платежів, плата здійснюється за підвищеною процентною ставкою 78% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом за період від дати відхилення від графіку платежів до дати фактичної сплати заборгованості за кредитом, включаючи нараховані підвищені відсотки.

Таким чином, сторонами кредитного договору погоджено збільшення розміру процентної ставки у разі неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, тому доводи апеляційної скарги про те, що збільшення відсоткової ставки відбулося без повідомлення відповідачів про застосування підвищеної процентної ставки, в частині, що стосуються позичальника є безпідставними.

Разом з цим, апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав стягнення з поручителя заборгованості за простроченими відсотками по збільшеній відсотковій ставці 78% річних.

Відповідно до п.1 договору поруки №4994 від 2 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та кредитною спілкою, останній поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, повернути кредит у розмірі 200 000 грн, сплатити відсотки, комісію, пеню та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Пунктом 10 договору поруки визначено, що всі зміни та доповнення до цього договору вносяться в письмовій формі.

При цьому, додаткові умови до кредитного договору, якими передбачено підвищення процентної ставки до 78% річних за порушення виконання позичальником умов кредитного договору, підписані лише позичальником.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч.1 статті 559 ЦК України, в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 року, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або за відсутності відповідної умови в договорі поруки, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Як установлено апеляційним судом із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, проценти позичальнику нараховувалися як із процентної ставки 48 % річних, передбаченої умовами кредитного договору, так і за підвищеною процентною ставкою 78% річних, передбаченої додатковими умовами до кредитного договору.

За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку, що з боржника та поручителя солідарно підлягає стягненню заборгованість за простроченими відсотками, розрахованими за ставкою 48% річних. При цьому, різниця між нарахованими відсотками за ставками 48% та 78% підлягає стягненню лише з позичальника.

Отже, колегія суддів вважає, що слід навести розрахунок заборгованості за простроченими відсотками.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості за простроченими відсотками становить 84 541,41 грн. Вказаний розмір заборгованості апелянтом не спростований, при цьому наданий заявником до апеляційної скарги розрахунок заборгованості здійснено станом на квітень 2021 року, що не відповідає межам заявлених позивачем вимог.

Натомість розмір прострочених відсотків за той самий період, розрахованих за ставкою 48% річних, становитиме 69 116,82 грн., які підлягають стягненню на користь кредитної спілки з поручителя солідарно з боржником.

Водночас різницю між заборгованістю за простроченими відсотками нарахованими за ставками 78%/48% та ставкою 48%, у розмірі 15 424,59 грн (84 541,41 69 116,82) слід стягнути лише з позичальника ОСОБА_4 .

Є безпідставними доводи представника кредитної спілки про те, що додаток №2 до кредитного договору №4994 від 20 червня 2019 року був підписаний одночасно з кредитним договором та є його невід`ємною частиною, а тому додаткові умови повернення кредитної заборгованості, викладені в додатку №2 розповсюджуються і на поручителя. Так, в самому кредитному договорі відсутнє посилання на будь-який додаток. З додатку №2 до кредитного договору також не вбачається, що він є невід`ємною частиною кредитного договору. Відсутнє посилання на додаток №2 і в договорі поруки. В той же час, в пункті 10 договору поруки зазначено, що всі зміни та доповнення до цього договору вносяться в письмовій формі. Встановлено, що додаток №2 до кредитного договору з поручителем підписаний не був, а відповідно поручитель не повинен нести зазначену в ньому відповідальність. Сам по собі факт підписання в один день кредитного договору та додатку №2 до кредитного договору не свідчить про погодження з поручителем умов, зазначених в додатку №2.

Щодо солідарного стягнення пені

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 4 додаткових умов до кредитного договору, підписаних позичальником ОСОБА_4 та кредитною спілкою визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх платіжних і інших зобов`язань, він зобов`язаний виконати невиконані або неповністю виконані зобов`язання, сплатити на суму прострочених платежів пеню за ставкою 0,25% за кожен день прострочення, яка нараховується на основну суму кредиту, відсотки та суму комісії.

Враховуючи те, що додаткові умови до кредитного договору, якими передбачено нарахування пені за невиконання умов кредитного договору, підписані лише позичальником, з поручителем додаткові умови підписані не були, а тому відсутні правові підстави для стягнення пені з поручителя солідарно з боржником.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір пені починаючи з 30 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року становить 1246,67 грн. та підлягає стягненню виключно з позичальника ОСОБА_4 .

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивачем для стягнення пені заявлений період з 30 листопада 2019 по 29 лютого 2020 року, водночас позов поданий через канцелярію суду 09 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності для стягнення пені.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У справі, яка переглядається, установлено, що відповідно до пункту 10.5 кредитного договору сторони домовились про встановлення строку позовної давності тривалістю в 20 років.

Вказаний пункт кредитного договору, в тому числі з підстав несправедливості умов щодо збільшення позовної давності, у встановленому законом порядку визнаний недійсним не був та є чинним, а отже, обов`язковим для сторін у кредитному зобов`язанні.

З урахуванням наведеного та установлених у цій справі судом фактичних обставин, зокрема, умов пункту 10.5 кредитного договору, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Щодо стягнення комісії за резервування кредиту

За змістом пункту 4 додатку №2 до кредитного договору (додаткових умов) у разі відхилення від графіку платежів позичальник сплачує комісію за резервування кредитів у розмірі 0,3% за кожен день прострочення від суми отриманого кредиту та несплачених за час прострочення відсотків, згідно графіку сплати до даного договору. Резервування здійснюється на підставі розпорядження Держкомфінпослуг України №7 від 06 січня 2004 року (зі змінами).

Як убачається з розрахунку заборгованості, позивачем заявлено до стягнення комісію за резервування кредитів за період з 30 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року у розмірі 57 351,30 грн.

Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Згідно частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Пунктом 4 додатку №2 до кредитного договору (додаткових умов) встановлено позичальнику комісію за резервування кредитів, на підставі розпорядження Держкомфінпослуг України №7 від 06 січня 2004 року (зі змінами).

Як убачається із змісту вказаного розпорядження, воно визначає порядок та умови застосування Національним банком України заходів впливу (санкцій) у сфері державного регулювання діяльності на ринках небанківських фінансових послуг (далі - заходи впливу) за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність із надання небанківських фінансових послуг, уключаючи вимоги в частині дотримання законодавства України про рекламу у сфері фінансових послуг (щодо реклами, яка вважається недобросовісною рекламою) (далі - законодавство про фінансові послуги), порушення законодавства України про захист прав споживачів фінансових послуг, уключаючи вимоги щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (далі - законодавство про захист прав споживачів), що вчинені, в тому числі кредитними спілками.

Таким чином, на споживача фінансових послуг покладено відповідальність, яка фактично встановлена Національним банком для кредитної спілки.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи наведене, оскільки позичальнику було встановлено комісію за резервування кредиту на підставі розпорядження Держкомфінпослуг України №7 від 06 січня 2004 року (зі змінами), яка фактично встановлена Національним банком для кредитної спілки, суд констатує, що положення пункту 4 додатку №2 до кредитного договору (додаткових умов), укладеного між КС «Буковинський Альянс» та ОСОБА_4 , щодо обов`язку позичальника у разі відхилення від графіку платежів сплачувати комісію за резервування кредитів у розмірі 0,3% за кожен день прострочення від суми отриманого кредиту та несплачених за час прострочення відсотків, згідно графіку сплати до даного договору, є нікчемним.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

З огляду на викладене вимога банку про стягнення трьох процентів річних, нарахованих до закінчення строку дії кредитного договору, не підлягає задоволенню за їх безпідставністю, оскільки за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми кредиту відповідно до умов кредитного договору.

Крім того, частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 року затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007 року.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 року.

Водночас, на практиці існують різні підходи до застосування механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Апеляційний суд не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, позивач заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати на суму 15 688,37 грн.

Суд першої інстанції погодився з розрахунком інфляційних втрат, який викладено позивачем у позовній заяві. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд не звернув уваги, що позивачем нараховано інфляційні втрати на розмір заборгованості з урахуванням пені та комісії.

З метою дотримання принципу процесуальної економії, апеляційний суд вважає за можливе розрахувати суму інфляційних втрат.

За офіційними даними Державного комітету статистики України у листопаді 2019 року індекс інфляції становив 100,1%., у грудні 2019 99,80%, у січні 2020 -100,20%, у лютому 2020 99,70%, березні 2020 100,80%, у квітні 2020 100,80%, у травні 2020 100,3%, у червні 2020 100,2%, у липні 2020 99,4%, у серпні 2020 99,80, у вересні 2020 100,50, у жовтні 2020 101%, у листопаді 2020 101,3, у грудні 2020 100,9%, у січні 2021 року 101,3%, у лютому 2021 101%, у березні 2021 101,7%, у квітні 2021 -100,7%, у травні 2021 101,3.

У період з 05.11.2019 року по 30.11.2019 року індексація на суму 17 967,07 грн. = 17 967,07 грн. (сума боргу) ? 100,100% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 17 967,07 грн. (сума боргу) = 17,97 грн.

У період з 05.12.2019 року по 31.12.2019 року індексація на суму 12 967,18 грн. = 12 967,18 грн. (сума боргу) ? 99,800% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 12 967,18 грн. (сума боргу) = -25,93 грн.

У період з 02.01.2020 року по 31.01.2020 року індексація на суму 17 081,90 грн. = 17 081,90 грн. (сума боргу) ? 100,200% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 17 081,90 грн. (сума боргу) = 34,16 грн.

У період з 04.02.2020 року по 29.02.2020 року індексація на суму 19 551,79 грн. = 19 551,79 грн. (сума боргу) ? 99,700% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 19 551,79 грн. (сума боргу) = - 58,66 грн.

У період з 04.03.2020 року по 31.03.2020 року індексація на суму 28 445,57 грн. = 28 445,57 грн. (сума боргу) ? 100,800% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 28 445,57 грн. (сума боргу) = 227,56 грн.

У період з 03.04.2020 року по 30.04.2020 року індексація на суму 42 629,41 грн. = 42 629,41 грн. (сума боргу) ? 100,800% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 42 629,41 грн. (сума боргу) = 341,04 грн.

У період з 05.05.2020 року по 31.05.2020 року індексація на суму 56 996,19 (сума боргу) ? 100,300% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 56 996,19 грн. (сума боргу) = 170,99 грн.

У період з 01.06.2020 року по 30.06.2020 року індексація на суму 71 180,03 грн. (сума боргу) ? 100,200% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 71 180,03 грн. (сума боргу) = 142,36 грн.

У період з 03.07.2020 року по 31.07.2020 року індексація на суму 81 714,82 грн. (сума боргу) ? 99,400% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 81 714,82 грн. (сума боргу) = - 490,29 грн.

У період з 05.08.2020 року по 31.08.2020 року індексація на суму 91 325,17 грн. (сума боргу) ? 99,800% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 91 325,17 грн. (сума боргу) = -192,16 грн.

У період з 04.09.2020 року по 30.09.2020 року індексація на суму 110 265,44 грн. (сума боргу) ? 100,500% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 110 265,44 грн. (сума боргу) = 551,33 грн.

У період з 05.10.2020 року по 31.10.2020 року індексація на суму 121 632,22 грн. (сума боргу) ? 101,000% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 121 632,22 грн. (сума боргу) = 1 216,32 грн.

У період з 05.11.2020 року по 30.11.2020 року індексація на суму 129 816,06 грн. (сума боргу) ? 101,300% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 129 816,06 грн. (сума боргу) = 1 687,61 грн.

У період з 04.12.2020 року по 31.12.2020 року індексація на суму 139 999,91 грн. (сума боргу) ? 100,900% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 139 999,91 грн. (сума боргу) = 1 261,65 грн.

У період з 05.01.2021 року по 31.01.2021 року індексація на суму 152 549,63 грн. (сума боргу) ? 101,300% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 152 549,63 грн. (сума боргу) = 1 983,15 грн.

У період з 05.02.2021 року по 28.02.2021 року індексація на суму 166 367,59 грн. (сума боргу) ? 101,000% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 166 367,59 грн. (сума боргу) = 1 663,68 грн.

У період з 05.03.2021 року по 31.03.2021 року індексація на суму 180 734,37 грн. (сума боргу) ? 101,700% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 180 734,37 грн. (сума боргу) = 3 072,48 грн.

У період з 05.05.2021 року по 31.05.2021 року індексація на суму 209 284,99 грн. (сума боргу) ? 101,300% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 209 284,99 грн. (сума боргу) = 2 720,70 грн.

З урахуванням наведеного розрахунку, розмір інфляційних втрат відповідає заявленому в позові та становить 15 688,37 грн, а доводи апеляційної скарги про здійснення кредитною спілкою нарахування на суму боргу з урахування розміру комісії та пені, спростовуються наведеним судом розрахунком.

Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню солідарно інфляційні втрати у розмірі 15 688,37 грн.

Щодо стягнення штрафу з поручителя

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ч.1,2 ст.551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно із п.4 договору поруки у випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником зобов`язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги, по якій поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість у термін не пізніше 5 днів з моменту її отримання.

22 вересня 2020 року кредитною спілкою було направлено ОСОБА_2 претензію-вимогу №22092002 та претензію-вимогу № №22092004 про невиконання зобов`язань за кредитним договором, які останній отримав 26 та 28 вересня 2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.26,30).

Пунктом 5 договору поруки встановлено, що у випадку порушення терміну, передбаченого пунктом 4 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора додатково штраф в розмірі 100% суми отриманого позичальником кредиту.

Оскільки поручитель не виконав умови договору поруки та не сплатив заборгованість у термін не пізніше 5 днів з моменту отримання вимоги, кредитна спілка нарахувала штраф у розмірі 200 000 грн. на 6 день з моменту отримання поручителем ОСОБА_2 вимоги.

У судовому засіданні поручитель ОСОБА_2 зазначав, що застосовані кредитною спілкою штрафні санкції є для нього на теперішній час непомірно великими, зважаючи на його та членів його сім`ї скрутне матеріальне становище.

З цього приводу пояснив суду, що він перебуває на «Д» обліку з приводу діагнозів: ішемічна хвороба серця; дифузний кардіо-склероз; двобічний гідроуретеронефроз простати; аденома простати; артроз-артроз лівого колінного суглоба; катаракта. Також наявність у нього онкологічного захворювання підтверджується результатами лабораторних досліджень.

ОСОБА_2 проживає однією сім`єю разом з донькою та онукою. У доньки ОСОБА_4 у листопаді 2021 року виявлено онкологічне захворювання щитовидної залози. Окрім того, ОСОБА_4 має доньку, яка повністю перебуває на утриманні ОСОБА_2 . У останньої діагностовано бронхіальну астму, що у свою чергу спричиняє необхідність у регулярному лікуванні.

Разом з цим, 11 серпня 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ОСОБА_2 та невстановленої особи. Внаслідок цього транспортний засіб ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження. Водночас винуватця даної пригоди не встановлено і по сьогоднішній день.

На підтвердження вказаних обставин надав до апеляційного суду:

дублікат довідки №6979 ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» від 11.08.2020 року;

довідку №24 Клішковецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 1 лютого 2022 року;

довідку №286 Клішковецької амбулаторної загальної практики сімейної медицини від 04 листопада 2021 року;

копію результатів лабораторних досліджень від 22 лютого 2021 року, результати дослідження магнітно-резонансної томографії правого колінного суглоба від 02 липня 2021 року;

довідку №300 Клішковецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 11 листопада 2021 року;

відповідь відділення поліції №3 (м.Заставна) від 07 лютого 2022 року на адвокатський запит.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз статті 551 ЦК України вказує на те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У справі, що розглядається, заборгованість за простроченим тілом кредиту та відсотками становить 208 227,24 грн, а штраф позивач заявив у розмірі 200 000 грн, що не перевищує розміру простроченого зобов`язання.

Проте, колегія суддів з урахуванням інших обставин у цій справі, зазначає, що причиною неналежного виконання відповідачами своїх зобов`язань з повернення кредиту є скрутне матеріальне становище ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , пов`язане з погіршенням стану здоров`я та виявленням в останніх онкологічних захворювань, у зв`язку з чим вони несуть витрати на лікування.

З огляду на обставини цієї конкретної справи, ураховуючи завдання цивільного судочинства, апеляційний суд дійшов висновку про зменшення штрафу, який підлягав стягненню з поручителя ОСОБА_2 , з 200 000,00 грн до 5000 грн, що відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь кредитної спілки комісії за резервування кредитів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів».

Поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку чи іншої фінансової установи, тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів».

Те саме стосується пункту 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, яким визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СOVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позову на суму 229 898,50 грн, що становить 52,18 % від ціни позову (440 586,87), з яких: солідарно 208 227, 24грн. ( 47,26%), з ОСОБА_4 16 671,26 грн ( 3,78 %), з ОСОБА_2 5000 грн. (1,13 %).

З платіжних доручень від 5 березня 2021 року №148 та від 09 квітня 2021 року №227 вбачається, що кредитна спілка за подання до суду позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 6644,86 грн. та 444,55 грн (а.с.1,92 т.1).

Всього сплачено 7089,40 грн.

З квитанцій № 50601 від 18 листопада 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2594 грн. (а.с.44 т.2).

Апеляційна скарга задоволена на 47,82%, отже апелянту підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 1240,45 грн.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» слід стягнути судові витрати у розмірі 1943,20 грн, а з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» слід стягнути судові витрати у розмірі 514,88 грн.

Крім того, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Поляк М.В., заявив про стягнення з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 грн, подавши до суду відповідні докази.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції була адвокат Поляк М.В., яка діє на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 02 листопада 2021 року та ордера на надання правової допомоги №11012549 від 18 листопада 2021 року.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвокат Поляк М.В. надала додаткову угоду №1 від 08 листопада 2021 року, відповідно до якої п.4.1 договору про надання професійної правничої допомоги від 02 листопада 2021 року викладено в наступній редакції:

«Розмір винагороди за послуги (підготовка апеляційної скарги, підготовка і представництво інтересів клієнта в суді тощо), що надаються адвокатським об`єднанням, у межах справи №727/2115/21 становить 20 000 грн. Строк сплати винагороди адвокату становить 3 роки з дня укладення додаткової угоди».

У судовому засіданні представник позивача заперечував щодо стягнення з кредитної спілки на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн, посилаючись на те, що такі витрати є неспівмірними.

Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи представника позивача з огляду на те, що ціна позову в цій справі становить 440 586,87 грн.

З огляду на зазначене, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що заявлений відповідачем ОСОБА_2 розмір витрат на професійну правничу допомогу є доведеним, співмірним із складністю справи, виконаною адвокатом роботою; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для відповідачів, тому з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції, пропорційно до розміру відмовлених позивачу вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів та стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 (48,39%) в сумі 9678 грн.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 жовтня 2021 року скасувати.

Позов кредитної спілки «Буковинський Альянс» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення простроченої заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» заборгованість за простроченим тілом кредиту та відсотками у розмірі 208 227,24 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» інфляційні втрати у розмірі 15 688,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» заборгованість за простроченим відсотками у розмірі 15 424,59 грн. та пеню у розмірі 1246,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» штраф у розмірі 5000 грн.

У задоволенні вимоги кредитної спілки «Буковинський Альянс» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення комісії та 3% річних відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1943,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Буковинський Альянс» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 514,88 грн.

Стягнути з кредитної спілки «Буковинський Альянс» на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 9678 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2022 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк