Справа № 190/2036/21
Провадження №2/190/111/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м.П"ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючої судді Кудрявцевої Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Пронської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Ерастівський фаховий коледж ім..Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час відсторонення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відокремленого структурного підрозділу «Ерастівський фаховий коледж ім.Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позову зазначив, що працює у відокремленому структурному підрозділі «Ерастівський фаховий коледж ім.Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» на посаді інженера з охорони праці. Наказом № 82-ОС від 01.12.2021 року за підписом директору закладу Наталії Соколик, його було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на період відсутності підтверджуючих документів про наявність профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, або довідки про абсолютні проти покази до проведення профілактичних щеплень. Підстава повідомлення позивача про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, від 19.10.2021 року №66. У даному наказі, щодо підстави відсторонення, роботодавець керувався ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 ЗУ від 06.04.2000 р. «Про захист населення від інфекційних хвороб» Наказом МОЗ України від 04.10.2021 р.№2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відстороненням позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, відповідачем порушено його право на працю, гарантоване ст.43 Конституції України та КЗпП України.Також на його думку рішення прийняте відповідачем, суперечить ст.1,12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Вважає даний наказ незаконний та таким, який підлягає скасуванню. Просив визнати незаконним та скасувати Наказ №82-ОС від 01.12.2021 року про відсторонення позивача від роботи та поновити його на роботі, зобов`язати відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плати за час незаконного відсторонення позивача від роботи.

Ухвалою судді від 05 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу строк п`ять днів для подання відповіді на відзив, відповідачу - строк п`ять днів для надання заперечень (а.с.21).

03 лютого 2022 року директор ВСП «Ерастівського фахового коледжу ім. Е.К.Бродського» Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету Соколик Н.І. подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову повністю. Свій відзив мотивувала тим, що відповідно до трудового договору від 31.08.202021 року укладеного між ОСОБА_1 та ВСП «Ерастівський фаховий коледж ім..Е.К.Бродського» Дніпропетровського державного-аграрно-економічного університету позивач взяв на себе зобов`язання виконувати вимоги техніки безпеки праці, правила протипожежної та санітарно-епідеміологічної безпеки та виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку. Згідно Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, який затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021 p., який було прийнято саме з метою практичної реалізації вищенаведених законодавчих приписів, та який набрав чинності з 08.11.2021 р. Цей Перелік було зареєстровано в Міністерстві Юстиції України 07.10.2021 р. за № 1306/36928, на підставі чого та в силу приписів ч.3 ст.117 Конституції України він визнається нормативно-правовим актом та має загальнообов`язкову юридичну силу. Вимогами п. 3 цього Переліку встановлено обов`язковість профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на весь період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, усіх працівників усіх закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Приміткою до Переліку передбачено, що працівники, які мають абсолютні протипоказання до проведення щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 595 від 16.09.2011 р., не підлягають обов`язковій вакцинації. Таким чином, в силу вимог чинного законодавства України та з огляду на відсутність у нього будь-яких абсолютних медичних протипоказань щодо проведення щеплень, позивач має встановлений законом обов`язок щодо проходження вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Внаслідок цього, на підставі приписів ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» наказом закладу № 82-ос від 01.12.2021 р. ОСОБА_1 було повністю законно та обґрунтовано тимчасово відсторонено від роботи на строк до виконання ним покладеного на нього законодавчого обов`язку щодо проходження вакцинації . ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис з вищезазначеним наказом. Таким чином, у закладу були наявні усі правові підстави для тимчасового відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати.

03.02.2022 року копія відзиву відповідачем надіслана позивачу. Докази зазначеного надано суду.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, від відповідача до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Суд дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 31.08.2020 року і по даний час працює інженером з охорони праці відокремленого структурного підрозділу «Ерастівського фахового коледжу ім..Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету».

Із копії наказу директора відокремленого структурного підрозділу «Ерастівського фахового коледжу ім.Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» №82-ос від 01 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 інженера з охорони праці відсторонено від роботи з 01 грудня 2021 року без збереження заробітної плати, але зі збереженням місця роботи на період відсутності підтверджуючих документів про наявність профілактичного щеплення проти гострої распіраторної хвороби COVID-19, або довідки про абсолютні проти покази до проведення профілактичних щеплень.

Згідно із ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щепленьу порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Отже, статтею 12 Закону до обов`язкових віднесено щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця та туберкульозу; щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 за статтею 12 Закону не є обов`язковим. Згідно зазначеного закону хвороба COVID-19 не є інфекційною. Нормами цієї статті також передбачено запровадженні інших обов`язкових щеплень, проте виключно в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», - профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Підпунктами 1-2 пункту 41-6постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на 08 листопада 2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженимнаказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153), відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно достатті 46 Кодексу законів про працю України, частини другоїстатті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"та частини третьоїстатті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженимнаказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відповідно до статті 43 Конституції України, - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другоїстатті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

Підставою для відсторонення ОСОБА_1 від виконання роботи є постанова КМУ від 20.10.2021 року № 1096, оскаржуваний наказ винесений директором закладу, керуючись статтею 46 Кодексу законів про працю України, частиною 2статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, та зазначені норми закону, суд приходить до висновку, що Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Порядок відмови від здійснення обов`язкових профілактичних щеплень визначений у частині 6 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», в якій вказано, що якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», - обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що роботодавцем при відстороненні позивача від роботи у зв`язку із відсутністю у нього щеплення проти COVID-19 дотримано вимог ч.6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження, а також вимог ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо недопуску позивача від роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.

Натомість, відповідач виніс оскаржуваний наказ про відсторонення на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Враховуючи викладене, винесення відповідачем оскаржуваного наказу на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, від респіраторної, а не інфекційної хвороби, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 2 статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», відсторонивши позивача від роботи з порушенням вимог законодавства, відповідач порушив законне право позивача на працю.

Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції, включено до розділу ІІ Конституції і належить до основних прав і свобод людини та громадянина.

За статтею 64 Конституції, - конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією.

Зокрема, пунктом 1 статті 92 Конституції встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України.

У своєму рішенні від 28 серпня 2020 року Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", положень частин першої, третьої статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік", абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II „Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік"» наголосив:

п. 3.2. Конституційний Суд України зазначає, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 4, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Конституційний Суд України наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Суд констатує, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належать Постанова КМУ і Наказ МОЗ.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України (ст. 76 Конституції).

Відповідно до пункту 2 статті 116 Конституції, - Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами.

Частинами другою, третьою, шостою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує цей закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України, як норми прямої дії.

Оскільки наказ про відсторонення позивача прийнято у спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 92 Конституції та статті 12 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд доходить висновку про необхідність вирішення спору на підставі норм статей 43, 64, 92 Конституції, з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти респіраторної хвороби COVID-19.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Парламентською Асамблеєю Ради Європи було закликано держави-члени та Європейський Союз утриматися від дискримінації громадян, у зв`язку з тим, що він/вона не був вакцинований і на 5-му засіданні Парламентської Асамблеї Ради Європи прийнято Резолюцію № 2361 (2021) «Вакцини проти Covid-19: етичні, юридичні та практичні міркування», основними тезами якої стали:

- п.7.3.1 забезпечити, щоб громадяни були проінформовані про те, що вакцинація не є обов`язковою і що ніхто не зазнає політичного, соціального чи іншого тиску на вакцинацію, якщо вони цього не хочуть;

- п. 7.3.2 забезпечити, щоб ніхто не піддавався дискримінації у зв`язку з тим, що він/вона не був вакцинований, через можливі ризики для здоров`я або не бажає вакцинуватися.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання незаконним і скасування наказу відповідача від 01.12.2021 № 82-ОС про відсторонення позивача від роботи, підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі, то суд звертає увагу, що позивача не було звільнено з роботи, а лише відсторонено. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються. Працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків, але в даному випадку не йдеться про звільнення з роботи, а тому позовна вимога ОСОБА_1 про поновлення на роботі не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення позивача від роботи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно роз`яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Також, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу.

Згідно п. 2 вказаної постанови середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 вказаної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача ОСОБА_1 , виконуючи завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача Відокремлений структурний підрозділ «Ерастівський фаховий коледж ім.Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» допустити ОСОБА_1 до роботи та виплатити на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 01.12.2021 року до часу фактичного виконання судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Судові витрати по сплаті судового збору, слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.46,235 КЗпП України, ст. ст.5,10,23,247,258-259,264-265,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до відокремленого структурного підрозділу «Ерастівський фаховий коледж ім.Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час відсторонення, - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора відокремленого структурного підрозділу «Ерастівський фаховий коледж ім. Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» від 01.12.2021 № 82-ОС про відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Зобов`язати керівника відокремленого структурного підрозділу «Ерастівський фаховий коледж ім. Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» допустити до роботи ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праціі відокремленого структурного підрозділу «Ерастівський фаховий коледж ім.Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» .

Рішення в цій частині допустити до негайного виконання.

Стягнути із відокремленого структурного підрозділу «Ерастівський фаховий коледж ім.Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи з 01 грудня 2021 року до часу фактичного виконання цього судового рішення.

Стягнути із відокремленого структурного підрозділу «Ерастівський фаховий коледж ім..Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша та друга статті 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(частина третя статті 354 ЦПК України).

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: відокремлений структурний підрозділ «Ерастівський фаховий коледж ім..Е.К.Бродського Дніпровського державного аграрно-економічного університету» місцезнаходження: вул..Мічуріна буд.6, смт.Вишневе Дніпропетровської області, .

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Ю.В.Кудрявцева