Дата документу 02.02.2022 Справа № 311/3146/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 311/3146/18Головуючий у 1-й інстанції Носик М.А.
Пр. № 22-ц/807/29/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-4), в якому просила поділити спільно нажите майно подружжя, а саме: нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 за нею - ОСОБА_2 , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 817,67 грн.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначала, що з 04 листопада 1995 року вона перебувала у шлюбі разом з ОСОБА_1 07 серпня 2008 року за спільні роки подружжям було придбане нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Покупцем відповідно до договору купівлі-продажу виступав ОСОБА_1 . Вищевказане нежитлове приміщення - належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, так як було придбано за час шлюбу. 17 червня 2014 року за рішенням Василівського районного суду Запорізької області між позивачкою та відповідачем було розірвано шлюб. Починаючи з 2014 року і до весни 2018 року ОСОБА_2 безперешкодно користувалась та розпоряджалась спірним майном. З весни 2018 року відповідач порушує право позивачки на користування та розпорядження вищевказаним спірним майном. Крім того, на даний час позивачці стало відомо про те, що відносно відповідача відкрито ряд виконавчих проваджень, де ОСОБА_1 є боржником і на даний час Василівським районним відділом державної виконавчої служби вирішується питання щодо арешту та подальшої реалізації нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, до весни 2018 року право позивачки на нежитлове приміщення не було порушено. На даний час, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, яке було придбано за час шлюбу. До нотаріальної контори, щодо добровільного розподілу майна, яке було придбано за час шлюбу сторони не звертались. Таким чином, на даний час між сторонами не досягнуто згоди, щодо розподілу прав на володіння, користування і розпорядженням спільним сумісним майном, а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Носика М.А. (т.с. 1 а.с. 24).

Ухвалою суду першої інстанції відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (т.с. 1 а.с. 27).

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою (т.с. 2 а.с. 1-3), в якій просив виділити у йому у власність таке майно загальною вартістю 541535,00 грн.:

- нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 163535,00 грн.;

- крамницю продовольчих товарів загальною площе. 44,5 кв. м (літ. «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 270000,00 грн.;

- напівпідвальне нежитлове приміщення (міський туалет) за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 108000,00 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 таке майно загальною вартістю 567000,00 грн.:

- 1-кімнатну квартиру загальною площею 27,9 кв. м, житлова площа 13,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_4 (вартістю 135000,00 грн.);

- 1-кімнатну квартиру загальною площею 32,5 кв. м, житлова площа 16,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 (вартістю 135000,00 грн.);

- гараж № НОМЕР_1 , за адресою: Запорізька область Василівський район м. Дніпрорудне товариство по будівництву та експлуатації індивідуальних авто гаражів-2 (вартістю 27000,00 грн.);

- магазин промислових товарів за адресою: АДРЕСА_6 (вартістю 270000,00 грн.).

Судові витрати покласти на обидві сторони порівну.

В обґрунтування своєї зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 зазначав, що ним не оспорюється факт перебування у шлюбі з ОСОБА_2 в період з 04 листопада 1995 року по 29 червня 2014 року, придбання вказаного нежитлового приміщення у період шлюбу за спільні кошти подружжя, не оспорюється і вказана у первісному позові вартість вказаного майна 163 355 грн. (виходячи з вказаної позивачем за первісним позовом 1/2 частки - 81767 грн. 50 коп.) Вказане нежитлове приміщення зареєстровано за ОСОБА_1 , відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проте, позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним, не погоджується з вказаним порядком та способом поділу спільного майна подружжя, оскільки у первісному позові не вказано всього переліку придбаного сторонами у шлюбі майна. Так, у період шлюбу, за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуте, окрім вказаного вище, таке майно, яке зареєстровано за позивачкою за первісним позовом: за договором купівлі продажу від 02 березня 2004 року за спільні кошти подружжя ОСОБА_4 була придбана крамниця продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,4 кв. м. Відповідно до п.7 цього договору, він був укладений з письмової згоди чоловіка покупця. Право власності ОСОБА_2 було зареєстровано на вказану крамницю 16 червня 2004 року. В подальшому до вказаної крамниці було здійснено за спільні кошти поліпшення - самовільну прибудову літ. «а» розмірами 3,20х 6,20 м., внаслідок чого змінилася загальна площа крамниці з 30,4 кв. м на 44,5 кв. м. Ця прибудова була узаконена, що підтверджується договором-замовленням №298 про інвентаризацію приміщення від 05 листопада 2013 року, листом начальника РКП «Василівське БТІ» на адресу начальника ДАБК від 25 лютого 2011 року, інформаційною довідкою №154681 105, де вказано, що крамниця продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ. «А») з прибудовою (літ. «а»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:09, за адресою: АДРЕСА_2 , номер об`єкта в РПВН: 4867992 - належить ОСОБА_2 . Вартість цього майна з врахуванням поліпшення та збільшення площі на теперішній час становить 270000,00 грн. За договором купівлі-продажу від 17 лютого 2004 року ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя було придбане напівпідвальне нежитлове приміщення (міський туалет) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4694871, за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Договір знаходиться у ОСОБА_2 . Вартість цього майна на теперішній час становить 108000,00 грн. За договором купівлі продажу від 11 липня 2008 року ОСОБА_2 була придбана за спільні кошти подружжя 1-кімнатна квартира загальною площею 27,9 кв. м, житлова площа - 13,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23021975, за адресою: АДРЕСА_4 . Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Договір купівлі-продажу знаходиться у ОСОБА_2 . Вартість квартири на теперішній час становить 135000,00 грн. За договором купівлі продажу від 27 серпня 2004 року за спільні кошти подружжя ОСОБА_2 придбала 1-кімнатну квартиру загальною площею 32,5 кв. м, житлова площа - 16,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:7181554, за адресою: АДРЕСА_5 . Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Вартість квартири на теперішній час становить 135000,00 грн. За договором купівлі продажу від 05 листопада 2002 року за спільні кошти подружжя ОСОБА_2 було придбано гараж № НОМЕР_1 , реєстраційний номер майна 2861864, за адресою: Запорізька область Василівський район м. Дніпрорудне товариство по будівництву та експлуатації індивідуальних авто гаражів -2. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Вартість гаража на теперішній час становить 27000,00 грн. 19 січня 2012 року на підставі договору міни, в обмін на спільну 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_7 , ОСОБА_2 придбала 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_8 , що підтверджується копією договору міни, реєстраційне посвідчення від 01 жовтня 2001 року. В подальшому ця квартира за спільні кошти подружжя була реконструйована у нежитлове приміщення - магазин промислових товарів. На підтвердження чого суду надаються отримані з РКП «Василівське БТІ»: копія Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції ДАБК 29 серпня 2011 року, копія заяви №1386 про державну реєстрацію прав від 26 січня 2012 року; копією рішення виконкому Дніпрорудненської міської ради від 17 січня року №06 «Про оформлення права приватної власності на магазин промислових товарів за адресою: АДРЕСА_6 за ОСОБА_5 »; копія Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 січня 2012 року, виданого виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області на підставі рішення того ж виконкому №06 від 17 січня 2012 року; копія витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, та інформаційна довідка з реєстру, відповідно до яких на теперішні час право власності на магазин промислових товарів по АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна: 35948554, зареєстровано за ОСОБА_5 . Оригінали вказаних документів знаходяться в БТІ та у ОСОБА_2 . Вартість магазину на теперішній час становить 270 000 грн. Відповідно до Інформаційної довідки № 154681105 з реєстру, доступ до якого є загальнодоступним, вказане майно в період шлюбу було зареєстровано за ОСОБА_2 , інших документів, окрім зазначених вище, на вказане майно Позивач за зустрічним позовом не має.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області (т.с. 2 а.с. 39-40) зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 , здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області (т.с. 1 а.с. 83) залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Василівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 березня 2021 року (т.с. 2 а.с. 144-148) позов ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у цій справі задоволено частково.

Розділено спільно нажите майно подружжя.

Позивачці ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на праві приватної власності виділено майно:

- 1-кімнатну квартиру загальною площею 27.9 кв. м, житловою площею 13.6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 135000,00 грн.;

- 1-кімнатну квартиру загальною площею 32.5 кв. м, житловою площею 16.5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 135000,00 грн.;

- гараж № НОМЕР_1 , за адресою: Запорізька область Василівський район м. Дніпрорудне, товариство по будівництву та експлуатації індивідуальних авто гаражів НОМЕР_3 , вартістю 27000,00 грн.;

- магазин промислових товарів за адресою: АДРЕСА_6 , вартістю 270000,00 грн.

А всього майна на загальну суму 567000,00 грн.

Відповідачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на праві приватної власності виділено майно:

- нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 163535 грн.

- напівпідвальне нежитлове приміщення (міський туалет) за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 108000 грн.

А всього майна на загальну суму 271535,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) різницю у вартості доль 147732,50 грн., витрати по оплаті судового збору 2298,85 грн., а всього 150031,35 грн.

У задоволенні інших частин первісного та зустрічного позову у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 1 а.с. 160-164) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову щодо поділу спільного майна подружжя та виділення йому у власність крамниці продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнення з ОСОБА_2 на його користь різниці у вартості доль 147732,50 грн. та ухвалити нове рішення у вказаній частині позовних вимог; судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с.166).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 1 а.с. 169), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 171), з урахуванням навантаженості судді доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду, а також щорічної відпустки судді доповідача (т.с. 1 а.с. 188).

ОСОБА_2 в особі свого представника подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 189-193).

Третя особа не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судовому засіданні 15 вересня 2021 року (т.с. 1 а.с. 201-202) апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті: заслухано доповідь судді-доповідача, заслухано пояснення апелянта ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Лисенко О.С. (а.с.198), у розгляді справи з урахуванням додаткової відпустки судді-доповідача (т.с. 1 а.с.212) оголошено перерву в порядку задоволення клопотання апелянта ОСОБА_1 після роз`яснення учасникам цієї справи апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України права надати (не надати) апеляційному суду докази того, коли саме було розпочато та закінчено реконструкцію крамниці продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 ; на підставі яких коштів остання здійснювалась, ким саме перед отриманням у вересні 2015 року ОСОБА_2 нового правовстановлюючого документу свідоцтва; ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 209-210) в порядку задоволення клопотання апелянта ОСОБА_1 витребувано у Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області копії всіх документів, які стали підставою для видачі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) свідоцтва від 11.09.2015 року індексний номер 43691953 на нерухоме майно у вигляді крамниці продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 , для долучення до матеріалів цієї справи.

У подальшому копія вищезазначеної ухвали апеляційного суду вернулась апеляційному суду без вручення та, відповідно, без виконання з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.с. 1 а.с. 217).

У дане судове засідання належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 1 а.с. 214) представник третьої особи - Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю представника третьої особи за присутністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представника останньої адвоката Лисенко О.С. (т.с. 1 а.с.198).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, у тому числі:

-апелянта зустрічного позивача ОСОБА_1 , який на запитання апеляційного суду зазначав, що не потрібно повторно витребувати документи у реєстраційної служби, оскільки після минулого судового засідання він особисто звернувся та отримав документи (а.с.219-231) на підтвердження факту початку та закінчення реконструкції у березні квітні 2013 року, тобто ще під час шлюбу подружжя до розірвання останнього у 2014 році, а тому це приміщення є спільним сумісним майном подружжя в силу презумпції спільності майна подружжя, так як магазин був придбаний ще у 2004 році за спільні кошти подружжя; належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні;

- ОСОБА_2 та представника останньої адвоката Лисенко О.С., які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що хоча реконструкція приміщення дійсно проводилась у 2013 році, але за кошти батька ОСОБА_2 , які він надсилав ОСОБА_2 із РФ, просила долучити до матеріалів цієї справи докази останнього (т.с. 1 а.с.232-241), не надавала останні раніше, оскільки суд першої інстанції у неї ці докази не запитував;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга зустрічного позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що первісний позивач ОСОБА_2 та третя особа із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Зустрічний позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову щодо поділу спільного майна подружжя та виділення йому у власність крамниці продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнення з ОСОБА_2 на його користь різниці у вартості доль 147732,50 грн.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги зустрічного позивача ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову щодо поділу спільного майна подружжя та виділення йому у власність крамниці продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнення з ОСОБА_2 на його користь різниці у вартості доль 147732,50 грн.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення… (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є:…рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у вищезазначеній частині, керувався ст.ст. 69 - 71 СК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України та виходив із такого.

Судом встановлено, що з 04 листопада 1995 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2014 року, яке набрало чинності 29 червня 2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбане спільне майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Разом з тим, суд не визнає спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 крамницю продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ. «А») з прибудовою (літ. «а») у АДРЕСА_2 .

Оскільки, позивачкою ОСОБА_2 надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 43691953, від 11.09.2015 року, згідно якого вказана крамниця продовольчих товарів є приватною власністю ОСОБА_2 . Продовольчу крамницю загальною площею 44.5 кв. м у власність позивачка отримала через тривалий час після розірвання шлюбу.

Відповідачем ОСОБА_1 надано суду договір купівлі продажу від 02 березня 2004 року, згідно з яким ОСОБА_4 була придбана крамниця продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,4 кв. м.

Однак, ОСОБА_1 не надано доказів, що в подальшому до вказаної крамниці було здійснено саме за спільні кошти поліпшення - самовільну прибудову літ. «а» розмірами 3,20х 6,20 м., внаслідок чого змінилася загальна площа крамниці з 30,4 кв. м на 44,5 кв. м.

Угоди про поділ спільного майна, набутого в період шлюбу, сторони не дійшли.

Ст. 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 61 СК України визначені об`єкти права спільної сумісної власності, згідно якої об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Ч. 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Оскільки, судом не встановлено, що спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є магазин продовольчих товарів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана крамниця не підлягає поділу.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав за необхідне поділити лише вищезазначене майно без крамниці продовольчих товарів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості доль 147732,50 грн.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції в частині рішення, яка є предметом апеляційного оскарження, погодитись можна лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відповідає лише частково.

Так, Велика Палата Верховного Суду відновила презумпцію спільності права власності подружжя на майно набуте під час шлюбу, навіть після розлучення (постанова ВС ВП у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018р., яка є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі ЄУН № 646/7463/16-ц).

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто ст. 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Верховний Суд зазначав, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

У ст. 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Наведені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що крамницю продовольчих товарів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було придбано сторонами у цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як подружжям, ще 02.03.2004 року, тобто у період шлюбу (договір купівлі-продажу, копія т.с. 2 а.с. 19-20), за кошти подружжя у сумі 24300,00 грн. (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), але право власності на останню було зареєстровано лише на ОСОБА_2 , з письмової згоди чоловіка покупця ОСОБА_1 (п. 6 договору т.с. 2 а.с. 19).

Таким чином, вирішуючи спір сторін у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження та перегляду, суд першої інстанції помилково не врахував у цій справі презумпцією спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, викладену у вищезазначеному останньому правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Крім того, у порушення вимог ст. 12 ч.5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 щодо поділу спільного майна подружжя у вигляді вищезазначеної крамниці продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 , висновки суду першої інстанції у цій справі в цій частині ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України, та спростовуються матеріалами цієї справи.

Оскільки, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічною апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інтонації у цій частині в межах доводів апеляційної скарги зустрічного позивача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тому, доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі, можуть бути надані лише апеляційному суду сторонами у цій справі докази (т.с. 1 а.с. 219-241).

Із змісту яких апеляційним судом встановлено, що у березні-квітні 2013 року, тобто також у період шлюбу сторін за спільні кошти подружжя (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною ОСОБА_2 апеляційному суду не надані), сторонами у цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснено реконструкцію вищезазначеної крамниці продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: до вказаної крамниці було здійснено прибудову літ. «а» розмірами 3,20х 6,20 м., внаслідок чого змінилася загальна площа крамниці з 30,4 кв. м на 44,5 кв. м, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 24.05.2013 року (копія надана апеляційному суду для ОСОБА_1 - т.с. 1 а.с. 226-228), за змістом якої: дата початку будівництва - 14.03.2013 року, а дата закінчення будівництва 14.04.2013 року - т.с. 1 а.с. 227 зворот).

Однак, у подальшому вже після розірвання шлюбу сторонами у цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі рішення суду, яке не містить даних про час припинення шлюбних відносин сторін взагалі, та яке набрало законної сили лише 29 червня 2014 року (копія т.с. 1 а.с. 10), 11 вересня 2015 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на вищезазначене спільне сумісне (реконструйоване) майно подружжя - нерухоме майно крамниці продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 44,5 кв. м (копія т.с. 1 а.с. 130) та зареєструвала право власності лише на себе (витяг від 11.09.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія т.с. 1 а.с. 131).

Проте, в силу правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 серпня 2021 року у справі ЄУН № 355/1060/16: «При встановленні юридичного статусу майна (особисте чи спільне) визначальним є те, коли мали місце факт і дата набуття (створення) такого майна, а не факт реєстрації прав на нього, що маже мати місце після розірвання шлюбу».

За таких обставин, враховуючи, що лише реконструкцію вищезазначеної крамниці продовольчих матеріалів, яка є спільним сумісним майном подружжя, було здійснено подружжям також у період шлюбу (до 17.04.2013 року включно т.с. 1 а.с. 227 зворот) за спільні кошти подружжя (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною ОСОБА_2 апеляційному суду не надані), а лише зареєстровано право власності на неї після розірвання шлюбу подружжя 11.09.2015 року лише на ОСОБА_2 , остання не спростовує презумпцію належності цієї крамниці продовольчих товарів до спільної сумісної власності подружжя та остання підлягала поділу між колишнім подружжям у цій справі.

Оскільки, дружина ОСОБА_2 , на який лежить тягар доказування, не спростувала останнього у цій справі належними, допустимими доказами.

Так, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України апеляційним судом можуть бути прийняті до уваги у цій справі як докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, надані вперше у цій справі лише апеляційному суду колишньою дружиною ОСОБА_2 докази:

- виписка по рахунку ОСОБА_2 у ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с. 232- 235), згідно із якою зі слів останньої вона отримувала кошти від свого батька на придбання цього приміщення у 2004 році та реконструкцію останнього з 2010 року по 2014 ріку на загальну суму 846635,00 грн.; у тому числі через ОСОБА_8 (міжнародний паспорт громадянина України, копія т.с. 1 а.с. 237), яка з 11.01.2011 року по теперішній час працює на посаді адміністратора касира ТОВ «МедЦентр на Миля» у м. Москва РФ (довідка від генерального директора Ручка С.І. т.с. 1 а.с. 241);

- розписка ОСОБА_9 про отримання від ОСОБА_10 завдатку у розмірі 12999,00 доларів США від 29.01.2004 року (копія т.с. 1 а.с. 236),

- «соглашение о задатке» від 29.01.2004 року на суму 12999,00 доларів США, яке нотаріально не посвідчено, між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з приводу покупки до 03.03.2004 року продовольчого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (з торговим і холодильним обладнанням), розташованого в однокімнатній квартирі АДРЕСА_9 (копія т.с. 1 а.с. 239);

- довіреність у м. Москва РФ від 01.09.2003 року ОСОБА_10 на ОСОБА_2 про управління та розпорядження його майном строком на 3 (три) роки без права передоручення (копія т.с. й а.с. 240).

Проте, останніми не спростовуються правильні висновки апеляційного суду у цій справі щодо визнання саме спільною сумісною власністю подружжя вищезазначеного нерухомого майна у вигляді крамниці продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 44,5 кв. м (копія т.с. 1 а.с. 130). Вартість цього майна з врахуванням поліпшення та збільшення площі становить 270000,00 грн. (ст. 82 ч.1 ЦПК України).

Оскільки, суд у цій справі має виходити із презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) у вигляді вищезазначеного договору від 02.03.2004 року купівлі продажу вищезазначеної крамниці продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 30,4 кв. м, укладеного між продавцем ОСОБА_9 та покупцем ОСОБА_2 , яка діяла у своїх інтересах та від свого імені при придбанні вищезазначеного нерухомого майна, а не в інтересах ОСОБА_10 на підставі вищезазначеної довіреності останнього на її ім`я.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За цим договором продавець ОСОБА_9 отримав саме від покупця ОСОБА_2 зі згоди чоловіка покупця ОСОБА_1 кошти в сумі 24300,00 грн., а не від ОСОБА_10 .

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Оскільки, ОСОБА_9 , ОСОБА_2 чи ОСОБА_10 не заявляли у цій справі позовних вимог про визнання недійсним вищезазначеного договору від 02.03.2004 року купівлі продажу вищезазначеної крамниці продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 30,4 кв. м, укладеного саме між продавцем ОСОБА_9 та покупцем ОСОБА_2 .

Також, ОСОБА_2 не надала суду у матеріали цієї справи рішення будь-якого іншого суду про визнання недійсним цього договору з будь - яких підстав в будь-якій іншій справі за позовом будь-кого ( ОСОБА_9 , ОСОБА_2 чи ОСОБА_10 ).

Навпаки, ОСОБА_2 через свого представника у цій справі наполягала у суді першої інстанції лише на тому, що ця крамниця є лише її особистою приватною власністю, як дружини, оскільки право власності на це нерухоме майно загальною площею 44,5 кв. м виникло у ОСОБА_2 11 вересня 2015 року, після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 і дане майно не відноситься до спільного сумісного майна подружжя (пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Лисенко І.Ю. у суді першої інстанції т.с. 1 а.с. 133-134, підтримані в апеляційному суді т.с. 1 а.с. 191).

«Соглашение о задатке» від 29.01.2004 року на суму 12999,00 доларів США, між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з приводу майбутньої покупки до 03.03.2004 року продовольчого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (з торговим і холодильним обладнанням), розташованого в однокімнатній квартирі АДРЕСА_9 (копія т.с. 1 а.с. 239) є нікчемним в силу вимог закону ст. 220 ч. 1 ЦК України. Оскільки, воно не відповідає формі попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, яка має бути нотаріальною.

Якщо ОСОБА_9 дійсно отримував 29.01.2004 року від ОСОБА_10 будь-які кошти, у тому числі на суму 12999,00 доларів США за вищезазначеним нікчемним «соглашением о задатке», то останні не позбавлені права вирішувати питання між собою про ці кошти у подальшому окремо від цієї справи.

За таких обставин,

враховуючи вимоги ст. 70 СК України про рівність часток майна колишніх дружини ОСОБА_2 та чоловіка ОСОБА_1 при поділі майна у вигляді вищезазначеної крамниці продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 44,5 кв. м, що є об`єктом спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу,

апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити лише частково зустрічний позов ОСОБА_1 в частині поділу цього майна, а саме:

- визнати за ним та ОСОБА_2 право власності на крамницю продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 , по Ѕ частині останньої за кожним окремо,

а не виділяти його в цілому лише у власність ОСОБА_1 .

Звідси, слід залишити без змін у цій справі рішення суду першої інстанції в іншій оскаржуваній частині щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці у вартості доль 147732,50 грн., яка стосується поділу зовсім іншого спільного сумісного майна подружжя, поділ якого судом першої інстанції у цій справі мав місце у рішенні в частині, яка не була предметом апеляційного оскарження, та, відповідно, не була й предметом апеляційного перегляду у цій справі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги зустрічного позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 березня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині в частині відмови у задоволенні зустрічного позову щодо поділу майна у виглядікрамниці продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким зустрічні позовні вимоги позивача у цій частині задовольнити частково; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на крамницю продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 , по Ѕ частині останньої за кожним окремо, в іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 березня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині в частині відмови у задоволенні зустрічного позову щодо поділу майна у виглядікрамниці продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким зустрічні позовні вимоги позивача у цій частині задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на крамницю продовольчих товарів загальною площею 44,5 кв. м (літ «А») з прибудовою (літ. «а»), за адресою: АДРЕСА_2 , по Ѕ частині останньої за кожним окремо.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 14.02.2022 року, оскільки у період з 12.02.2022 року по 13.02.2022 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.