Справа №490/1666/19 Головуюча у 1-й інстанції Черенкова Н. П.
Провадження № 22ц/812/111/22
Провадження № 22ц/812/116/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Лівшенком О. С.,

за участю: представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 жовтня 2021 року та додаткове рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 листопада 2021 року, ухвалених під головуванням судді Черенкової Н. П. в залі суду в місті Миколаєві із складенням їх повних текстів відповідно 25 жовтня та 30 листопада 2021 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , яка діє також в інтересах

неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

(далі Відділ ДРАЦС у місті Миколаєві),

про внесення змін до актового запису про народження дитини

щодо відомостей про батька та вказанням батьком іншу особу,

В С Т А Н О В И Л А:

25 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_3 , третя особа міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про виключення відомостей про відповідача, як батька дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини, та вказання батьком дитини ОСОБА_10 з внесенням відповідних змін до актового запису.

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала з відповідачем у шлюбі з жовтня 1994 року по березень 2018 року, внаслідок чого при народженні ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки ОСОБА_11 , дитина була зареєстрована, як народжена у шлюбі, з внесенням даних про батька, яким зазначено ОСОБА_3 ..

В той же час з 2007 року вона знаходилася у інтимних стосунках з ОСОБА_10 , з яким з літа 2017 року стала проживати однією родиною. За наполяганням ОСОБА_10 у лютому 2018 року вона провела молекулярно-генетичне дослідження, яким встановлено його батьківство відносно її доньки ОСОБА_9 . Тому за життя ОСОБА_10 розпочав процедуру оспорювання батьківства, та відповідно 4 липня 2017 року склав заповіт, яким заповів її доньці ОСОБА_11 кімнату у гуртожитку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер та позивачка, діючи в інтересах дитини, звернулася за прийняттям спадщини, але відсутність вказівки про батьківство померлого спадкодавця, заважає їй оформити спадщину.

11 березня 2019 року ОСОБА_6 подана заява про залучення її та інших спадкоємців померлого ОСОБА_10 , якими є ОСОБА_4 , неповнолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в якості третіх осіб, посилаючись на те, що померлий до самої смерті перебував з нею в шлюбі та має спільних з нею дітей, які прийняли спадщину.

11 квітня 2019 року представниця ОСОБА_2 адвокатка Сидоренко Т. В., просила залучити до участі у справі в якості співвідповідачів батька померлого ОСОБА_4 , дружину померлого ОСОБА_6 , яка діє також в інтересах їх спільних неповнолітніх дітей, та сина померлого ОСОБА_5 ..

У відзиві на позову заяву відповідач ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокатка Шубіна Я. В., вимоги позову не визнав, зазначаючи про підробку генетико-молекулярного дослідження, з огляду на знаходження під час забору матеріалу ОСОБА_10 на лікуванні у лікарні, та відсутністю даних про виїзд його доньки та померлого за межі України для проведення дослідження. Вказував про відсутність доказів щодо виключення його батьківства відносно доньки ОСОБА_11 .

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 квітня 2019 року, що винесена протокольно, до участі у справі в якості співвідповідачів залучено спадкоємців померлого ОСОБА_10 - ОСОБА_6 , яка діє також в інтересах їх спільних неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що його син до смерті перебував у шлюбі, в якому має спільних дітей. Підстав вважати надане позивачкою дослідження належним та достовірним доказом не має, у зв`язку з підробкою даних про відібрання зразків, сумнівах у достовірності складеного висновку, відсутністю в установі відповідної ліцензії на здійснення такої діяльності.

Аналогічного змісту відзив наданий відповідачкою ОСОБА_6 , в якому вона додатково зазначила, що її чоловік ОСОБА_10 в момент складання заповіту у липні 2017 року знаходився в неадекватному стані, про що свідчить витяг з медичної установи, де він проходив лікування.

Відповідачами подана заява про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи за позовом ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту, складеного на користь ОСОБА_9 .

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2019 року у клопотанні відповідачів про зупинення провадження у справі відмовлено.

25 червня та 3 липня 2019 року ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Бєлік С. В., подав декілька заяв з процесуальних питань, а саме: про застосування строків позовної давності до пред`явлених вимог; заміну відповідачів, як неналежних, та надання ним статусу третіх осіб; винесення окремої ухвали за підробку документів генетично-молекулярного дослідження; виклик до суду для допиту в якості свідка особу, яка підписала такий висновок.

9 липня 2019 року позивачка ОСОБА_2 , від імені якої діє її представник - адвокатка Сидоренко Т. В., надала відзиви на подані відповідачами заяви, де пояснила, що про батьківство померлого позивачці стало відомо лише після отримання нею висновку у березні 2018 року, внаслідок чого з цієї дати слід відрахувати позовну давність, яка не є пропущеною. Усі інші заяви відповідачів, що подані до суду з процесуальних питань, не мають правового значення та надані лише для затягування строків розгляду справи.

Одночасно позивачкою подані клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи з відібранням зразків від малолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також зобов`язання експертів відібрати зразки у відповідача ОСОБА_3 ..

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 липня 2019 року клопотання представниці позивачки про забезпечення доказів задоволено, дозволено експертам відібрати зразки у відповідача ОСОБА_3 ..

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року ухвала суду першої інстанції від 10 липня 2019 року скасована, ухвалено про відмову представниці позивачки у забезпеченні доказів шляхом відібрання у відповідача зразків.

2 жовтня 2019 року представницею позивачки надані клопотання про виклик та допит у якості свідків осіб та призначення у справі посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи з ексгумацією трупа померлого з метою відібрання зразків.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 3 жовтня 2019 року задоволена заява про самовідвід головуючої у справі, а справа передана для автоматизованого розподілу, після чого на підставі ухвали судді того же суду від 15 жовтня 2019 року справа прийнята до розгляду в іншому складі суду.

5 листопада 2019 року відповідачкою ОСОБА_6 подана заява про зобов`язання позивачки надати до суду оригінал заяви ОСОБА_10 про визнання ним батьківства, якщо така мала місце.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 7 листопада 2019 року задоволена заява представника позивачки від 2 жовтня 2019 року про виклик до суду осіб для їх допиту у якості свідків, та заява відповідачки із зобов`язання позивачки надати до суду оригінал заяви померлого про визнання батьківства, якщо така мала місце.

31 січня 2019 року позивачкою, від імені якої діє адвокатка Сидоренко Т. В., надана заява про залишення її клопотання від 4 липня та 2 жовтня 2019 року з приводу призначення експертизи без розгляду, та виклик до суду інших осіб, ніж тих, що зазначені у її клопотанні від 2 жовтня 2019 року, для їх допиту в якості свідків. Заявлено клопотання про призначення у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи на предмет встановлення батьківства із зобов`язанням провести забір крові на аналіз лише у дітей ОСОБА_16 .

31 січня 2020 року ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Бєлік С. В., надана заява про приєднанні витягу із державного реєстру, про відсутність реєстрації на території України установи, якою надано дослідження на замовлення позивачки.

17 лютого 2020 року позивачкою ОСОБА_2 до суду надана позовна заява в новій редакції аналогічного змісту, з пред`явленням вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , яка діє в своїх та інтересах неповнолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..

13 травня 2020 року позивачка ОСОБА_2 , від імені якої діє представниця - адвокатка Сидоренко Т. В., подала заяву про виклик її подруг та друга померлого для допиту у якості свідків, а також призначення у справі експертизи. У змісті заяви послалася на відсутність заяви померлого ОСОБА_10 , яка була б складена ним за життя, про визнання свого батьківства відносно доньки позивачки ОСОБА_9 .

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 травня 2020 року задоволена заява про виклик та допит осіб у якості свідків та відмовлено у проведенні експертизи.

15 жовтня 2020 року відповідачкою ОСОБА_6 надано заперечення на клопотання представниці позивачки щодо призначення експертизи з посиланням на підтвердження факту спорідненості відповідача ОСОБА_3 та його доньки ОСОБА_9 , який встановлено на підставі різних судових рішень, ухвалених за зверненнями позивачки до суду, як то: розірвання шлюбу, стягнення аліментів, збільшення їх розміру.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання адвокатки Сидоренко Т. В. про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивачки про відвід головуючого у справі.

16 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_4 надав письмові пояснення на позовну заяву, у яких зазначив про створення позивачкою штучного спору, так як до січня 2018 року позивачка звертаючись до судів з різними позовами, які пред`являла до свого чоловіка ОСОБА_3 , посилалася на наявність у них спільної дитини ОСОБА_11 .

Відтак, за рішеннями судів відповідач ОСОБА_3 до наступного часу, не лише сплачує аліменти на утримання ОСОБА_11 , але ще звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у вихованні доньки, де у змісті позову зазначив про знайомство позивачки з померлим у 2017 році на ґрунті зловживання спиртними напоями та її бажанням у подальшому заволодіти належним померлому майном, в тому числі за рахунок внесення змін до актового запису про народження дитини.

18 листопада 2020 року позивачкою ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокатка, надане клопотання про виклик до суду знайомих померлого для допиту їх в якості свідків, про що раніше нею не заявлялося, та яке задоволено на підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 листопада 2020 року.

Крім того на підставі цієї ж ухвали суду позивачка зобов`язана надати докази стосовно оспорювання ОСОБА_10 , за життя, батьківства ОСОБА_3 , у зв`язку з викладенням нею таких тверджень у змісті позову.

27 серпня 2021 року до суду надійшла заява від адвокатки Сидоренко Т. В. про залишення позовної заяви без розгляду, яка не прийнята до розгляду та повернута на підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2021 року у зв`язку з відсутністю підтвердження волевиявлення позивачки на залишення позову без розгляду, наявність заяви позивачки від 3 червня 2021 року про підтримку позову та відсутністю цифрового кваліфікованого підпису на поданої адвокаткою заяві.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2021 року неявка позивачки та її представника у судове засідання визнані зловживанням процесуальним правом, та з огляду на подачу позивачкою 3 червня 2021 року заяви про підтримку нею позовних вимог в повному обсязі, постановлено про розгляд справи з підстав, передбачених пунктом 1 частиною 3 статті 223 ЦПК України за відсутністю учасників справи.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2021 року змінена назва третьої особи, яка залучена до участі у справі, як Відділ ДРАЦС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління (м. Одеса).

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, з неї на користь ОСОБА_18 стягнуті понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 44 968 грн.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що за життя померлою особою заява про визнання свого батьківства відносно доньки позивачки не подавалася, що виключає можливість оспорювання позивачкою, як матір`ю, батьківства дитини, яка народжена у шлюбі.

Додатковим рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 листопада 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуті витрати на правову допомогу в розмірі 44 968грн.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що обидва рішення суду ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права. У змісті скарги виклала усі обставини, якими вона обґрунтовувала поданий позов.

На її думку, судом не враховано, що поведінка померлого за життя свідчила про його наміри подати заяву про визнання батьківства, але реалізувати такі наміри він не зміг. Тому жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості, внаслідок чого малолітня ОСОБА_9 має право знати свого батька та можливість реалізувати спадкові права, але наявність в актовому записі відомостей про іншого батька заважають їй реалізувати своє право.

Посилалася на значущість тесту ДНК при оспорюванні батьківства та не вірність оцінки суду при відмові у проведенні експертизи, а також відповідну судову практику, яка на її погляд, регулює питання щодо обов`язковості призначення експертизи у даній категорії спорів.

Вказувала на відсутність підстав у суду для винесення судового рішення у справі, оскільки незважаючи на належність її повідомлення, вона у судові засідання не з`являлася, та адвокатом на адресу суду в її інтересах була надіслана заява про залишення позову без розгляду, яка судом повернута. Тому у суду першої інстанції були усі підстави для залишення її позову без розгляду.

Також вважала, що витрати, які стягнуті судом на користь відповідачів за отриману ними правову допомогу не є обґрунтованими та розумними.

Просила апеляційний суд скасувати судові рішення та ухвалите у справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано, у поданих заперечення відповідачка ОСОБА_6 , від імені якої діє адвокат Бєлік С. В. вважала апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню посилаючись на пропуск позивачкою строку для звернення з цим позовом, його повторну подачу до Ленінського районного суду міста Миколаєва та відсутністю належних доказів, які дають підстави вважати, що ОСОБА_3 не має кровної спорідненості з ОСОБА_9 .

16 лютого 2022 року позивачка та її адвокатка у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, просили про розгляд справи за їх відсутністю. Подали через канцелярію суду заяви, кожна окремо, про прийняття відмови від позову ОСОБА_2 , визнання нечинними рішення суду та додаткового рішення суду, та закриття провадження у даній цивільній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка приймає участь у справі, перевіривши наведені в заявах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до положень статті 206, пункту 4 частини 1 статті 255, частини 2 статті 256, статті 373 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

До ухвалення судового рішення суд роз`яснює наслідки відмови від позову та перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Із заяви ОСОБА_2 та окремо поданої заяви її адвокатки вбачається, що позивачка просить прийняти її відмову від позову, яку подає особисто та особисто її підписує. В заяві посилається на норми процесуального права, які регулюють підстави для подачі заяви про відмову від позову та закриття провадження, а окрема подача заяви аналогічного змісту від представниці позивачки, яка є фахівцем у галузі права, в сукупності свідчить про розуміння ОСОБА_2 наслідків закриття провадження у справі.

За наведеного підстав для відмови у прийнятті від позивачки ОСОБА_2 заяви про відмову від позову, визнання нечинними судових рішень та закриття провадження у цивільній справі, у суду апеляційної інстанції, немає.

Тому така заява підлягає задоволенню.

В той же час враховуючи тривалість розгляду самої справи, зловживання стороною процесуальними правами, в тому числі одночасному зверненню за розглядом тотожних вимог до іншого суду, колегія суддів вважає за необхідним звернути увагу учасників справи на наслідки задоволення такої заяви із закриттям провадження у даній цивільній справі, якими є неможливість: повторного звернення ОСОБА_2 до суду або її звернення до суду, що вже відбулося, починаючи з дати подачі позову у цій справі та до прийняття апеляційним судом вказаного судового рішення, з приводу спору, який виник між тими самими сторонами, якими, в даному випадку, є сама позивачка та відповідач ОСОБА_3 , та/або відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;про той самий предмет, яким є певна матеріально-правова вимога позивачки до відповідача або відповідачів, стосовно якої позивачка просить прийняти судове рішення, а саме з оспорювання нею батьківства колишнього чоловіка ОСОБА_3 та визнання батьком її доньки ОСОБА_9 померлого ОСОБА_10 ; і з тих самих підстав, які становлять обставини, якими позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто ОСОБА_2 , як учасник справи, не може повторно звертатися з позовом з тими самими сторонами, про той самий предмет, та з тих же підстав.

Крім того, під час вирішення питання про закриття провадження у справі, слід також врахувати заяви, що подані відповідачами стосовно компенсації понесених ними витрат на правову допомогу.

Так, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. У разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частини 3 і 5 статті 142 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторонам сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Бєліком С. В., як представником відповідача ОСОБА_4 , подані документи щодо понесених витрат на правову допомогу до винесення судом рішення у справі, а як представником відповідачки ОСОБА_6 , така заява у суді першої інстанції зроблена у відповідності частини 8 статті 141 ЦПК України і протягом п`яти робочих днів подані відповідні документи (т.3 а.с.18-30, 109-129)

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Як слідує з копій договорів про надання професійної правничої допомоги від 23 липня 2019 року з додатковою угодою №1 від 3 січня 2020, та від 16 жовтня 2020 року, які укладені між представником адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Правозахисник» адвокатом Бєлік С. В. та відповідачем ОСОБА_4 (т. 3 а.с.22-24), та окремо з відповідачкою ОСОБА_6 (т.3 а.с.111-129), за умовами яких між ними погоджена договірна ціна гонорару адвоката, що зафіксовано у протоколах №1 від 23 липня 2019 року (т. 3 а.с.25, 123), та складається із погодинної оплати в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних громадян, встановленого на день вчинення дії за одну годину для звичайної роботи адвоката, та передбачає (у пункті 2 цих протоколів) погодинну тривалість дій адвоката, які він може виконувати в процесі розгляду справи, а саме: підготовка процесуальних документів 1-3 аркуші 1 година 5000 грн; 4-7, 8-10 аркушів - 2 години 5000+4000 (за другу та наступну години), та участь адвоката в судовому розгляді справи в першій та апеляційній інстанціях в розмірі 4000 грн + 1 прожитковий мінімум для працездатних громадян (за другий та наступні судодні).

Тому у відповідності до наданих копій актів (звітів) №№45-1, 35-1, рахунків-фактур від 11.10.2021 та квитанцій №0.0..1 від 22.10.2021 та 2021№0.0..1 від 21.10.2021 ОСОБА_6 та відповідно ОСОБА_10 на користь адвоката, кожним окремо, сплачені суми в розмірі по 44 968 грн (т. 3 а.с.27, 112, 114, 125).

Разом з тим, за матеріалами справи судові засідання за участю адвоката, який представляв інтереси відповідача ОСОБА_4 , в судах першої та апеляційної інстанції відбулися тривалістю: у суді апеляційної інстанції одне засідання протягом 35 хвилин, та в суді першої інстанції 14 засідань загальною тривалістю 5 годин 32 хвилин, внаслідок чого сума гонорару за домовленістю між сторонами повинна складати 14 076 грн 56 коп..

В тих же судових засіданнях суду першої інстанції адвокат Бєлік С. В. представляв інтереси відповідачки ОСОБА_6 11.04.2019 та починаючи з 16.10.2020 постійно, оскільки в інших проміжках часу в судових засідань від її імені діяла інша адвокатка (т.2 а.с.11, 20), і відтак, за участь у 7 судових засіданнях тривалістю 1 годину 49 хвилин сума гонорару адвоката повинна складати 4031 грн 09 коп..

Крім того адвокатом Бєліком С. В. за домовленістю між ним та кожним із відповідачів, у відповідності до погодженої ціни гонорару, складено 15 процесуальних документів від імені ОСОБА_4 на загальну суму 75 000 грн, та від імені ОСОБА_6 на суму 10 000 грн.

При цьому заяви аналогічного змісту від двох відповідачів, але від імені кожного окремо, адвокатом складено лише раз і ця заява стосується лише вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Отже, детальний опис дій, які повинен був виконати адвокат на підставі укладених договорів, та у їх відповідності розрахунок тривалості використаного часу, та понесених на підставі цього витрат, відповідають умовам самих договорів.

Таким чином, та з огляду на те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, при закритті провадження у справі, у зв`язку з відмовою від позову позивачки, такі витрати підлягають компенсації за рахунок позивачки разом із іншими судовими витратами.

За висновком, викладеним ВП ВС у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року при розгляді нею справи № 755/9215/15-ц, визначено, що для цілей розподілу судових витрат судом враховується:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В той же час розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За наведеного та виходячи з тривалості часу розгляду справи, її складності та обсягу надання правової допомоги, а також заявлених вимог відповідачів щодо компенсації їм понесених витрат, наявні підстави для стягнення з позивачки витрат на правову допомогу на користь відповідача ОСОБА_4 в сумі 44 968 грн, оскільки адвокатом фактично виконано робіт на суму, яка значно перевищує сплачені вказаним відповідачем витрати, та на користь відповідачки ОСОБА_6 за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі - 14 031 грн 09 коп., та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 9 000 грн (складення заперечення на 3 аркушах на 5 000 грн та участь у розгляді справи 4 000 грн), а всього витрат на корить відповідачки у розмірі 23 031 грн 09 коп..

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідним прийняти відмову від позову ОСОБА_2 , визнати рішення суду від 19 жовтня 2021 року та додаткове рішення суду від 30 листопада 2021 року нечинними, закрити провадження у цивільній справі та стягнути з позивачки на користь відповідача ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_6 понесені ними витрати на правову допомогу.

Керуючись статтями 206, 255, 367, 368, 373 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Прийняти відмову позивачки ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька та вказанням батьком іншу особу.

Визнати нечинними рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 жовтня 2021 року та додаткове рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 листопада 2021 року.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька та вказанням батьком іншу особу.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу на користь ОСОБА_4 в розмірі 44 968 грн., на користь ОСОБА_6 в розмірі 23 031 грн 09 коп..

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О .В. Локтіонова