Провадження № 2/638/2743/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј частини заробітку, доходу на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у Харківському Національному університеті ім.В.Н.Каразіна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є батьком дитини, у 2020 році остання вступила до Харківського національного Університету ім.В.Н.Каразіна. На теперішній час позивач не працює, знаходиться на пенсії, тому їй важко самій утримувати доньку, сплачувати за її навчання, комунальні послуги, купувати одяг, взуття, нести інші витрати, відповідач працює, має власні нежитлові приміщення, які здає в оренду, тому має матеріальний дохід. Тому позивач просить задовольнити позовні вимоги.

12.11.2021 року надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно відповідачем передано у приватну власність 1/3 частини трикімнатної квартири, яку ОСОБА_1 прийняла в рахунок належних до сплати аліментів.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що згідно ч.3 ст.190 СК України укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину.

У своїх запереченнях відповідач зазначив, що не працює та не має будь-якого стороннього доходу, хворіє на хронічні хвороби, потребує постійного медичного підтримання, несе витрати за оплату комунальних платежів, тобто не має доходу на утримання повнолітньої доньки. Позовна заява не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.175 ЦПК України, позивачем не надано доказів, що дитина проживає з нею, відсутні документи щодо матеріального стану позивача.

Ухвалою суду від 18.01.2022 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 08.02.2022 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка.

У судовому засіданні позивач, представник позивача, третя особа підтримали позовні вимоги та просили задовольнити, відповідач та представник відповідача заперечували у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Згідно довідки №859 від 23.09.2021 року ОСОБА_5 є студенткою 2 курсу денної форми навчання філософського факультету Харківського національного університету імені В.Н.Каразіна.

Згідно статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.У частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Таким чином, з указаного вбачається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Аналогічні роз`яснення містяться й у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю та підтримує позовні вимоги.

17.06.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_5 , укладено нотаріально посвідчений договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. За умовами зазначеного договору ОСОБА_3 з метою припинення обов`язку по сплаті аліментів на користь малолітньої дочки ОСОБА_5 передав у її власність належну йому 1/3 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_7 приймає цю частину квартири для малолітньої дочки, ОСОБА_5 в рахунок належних до сплати аліментів. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 , залишається проживати разом з матір`ю ОСОБА_7 , на останню, за цим договором, покладається обов`язок самостійно утримувати доньку.

Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Разом з тим, статтею 190 СК України врегульовано можливість припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.

Згідно частини першої статті 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

Відповідно до частини другої статті 190 СК України набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.

Таким чином, положення зазначеної статті застосовуються виключно з метою припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно.

Зі змісту вказаного договору не вбачається будь-яких застережень стосовно, яких саме аліментних зобов`язань він стосується припиненням права позивачки на одержання аліментів до досягнення повноліття чи то до закінчення навчання відповідно до вимог ст.199 СК України.

А згідно ст. 201 СК України, до правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина відповідно до вимог ст.199 СК України, застосовуються положення ст. 190 СК України.

Щодо посилань представника відповідача на обов`язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Натомість, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Таким чином, посилання представника позивача на положенням ч.3 ст.190 СК України в даному випадку безпідставні, зазначене також узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.08.2020 року по справі №336/1488/19, за якою навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Також, судом досліджено виписку із медичної карти відповідача, згідно якої у ОСОБА_3 двагностовано цукровий діабет 2 типу середньої тяжкості.

Згідно частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, позивачем не доведено наявності у відповідача будь-якого доходу чи майна, за рахунок якого він мав би можливість сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, з клопотання про витребування відповідних доказів позивач або її представник до суду не звертались, натомість відповідачем подано довідку з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про відсутність доходів за період з 1 кварталу 2017 року по 3 квартал 2021 року.

Таким чином, судом встановлено необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач реалізувала своє право на отримання аліментів на утримання дитини шляхом підписання нотаріального посвідченого договору від 17.06.209 року про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо посилань відповідача на невідповідність позовної заяви вимогам ЦПК України суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Тобто, до виключної компетенції суду належить з`ясування відповідності позовної заяви вимогам закону та постановлення відповідної ухвали, крім того, це не є підставою для задоволення позовних вимог або відмови у їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.190,199 СК України, ст.ст.12,13, 141,263,264,265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), третя особа: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 14.02.2022 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин