Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3388/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 19 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/3388/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Житомирської міської ради, Реєстраційна служба Житомирського районного управління юстиції, про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження документації із землеустрою, витребування частини земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в особі законного представника - ОСОБА_5

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 липня 2021 року, ухвалене суддею Дубовік О.М.

встановив:

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви від 13.05.2021 про зміну предмету позову, просила:

- визнати незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у вигляді наказу №6-6714-17-СГ від 11.12.2017 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва та надано одноосібно у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 0,0456 га (кадастровий номер :07:001:1297) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, СТ «Черемушки», діл. №166 в частині пункту 2 щодо передачі у власність ОСОБА_2 5/9 частин даної земельної ділянки;

- витребувати з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 5/9 ідеальних частин земельної ділянки № НОМЕР_1 в Садовому товаристві «Черемушки» Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області для індивідуального садівництва площею 0,0456 га, кадастровий номер :07:001:1297;

- припинити право власності ОСОБА_3 шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі відомостей про право власності ОСОБА_3 права власності на 5/9 ід.ч. земельної ділянки, загальною площею 0,0456 га (кадастровий номер :07:001:1297) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, СТ «Черемушки», діл. №166.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.01.2020 р. Ѕ ід. часток садового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві спільної часткової власності за нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2018 р. та договору дарування від 07.12.2018 р. - на 4/9 ід. часток садового будинку, та за ОСОБА_3 , згідно договору дарування земельної ділянки від 02.05.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. Відповідно до інформаційних даних з реєстру речових прав за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано також право приватної власності на земельну ділянку під будинком площею 0,0456 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер :07:001:1297.

Вказана ділянка була подарована відповідачу її племінницею ОСОБА_5 , яка отримала в дарунок вказану ділянку і садовий будинок від ОСОБА_2 за договором дарування № 545 від 07.02.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л.

Первинна реєстрація права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 в Садовому товаристві «Черемушки» була здійснена за ОСОБА_2 01.02.2018 року згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №66714-17-СГ від 11.12.2017 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 , в порядку відведення.

Позивач вважає рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у вигляді наказу № 6-6714-17-СГ від 11.12.2017 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» незаконним і таким, що підлягає частковому скасуванню відповідно до положень статтей 120 та 125 Земельного кодексу України, так як особа, яка набула право власності на частину будівлі або споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на таких самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. У випадку ж переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Вважає, що вказана обставина позбавила позивача володіти та користуватися належною їй частиною земельної ділянки.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 липня 2021 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-6714-17-СГ від 11.12.2017 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,0456 га, кадастровий номер :07:001:1297, для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, с.т. «Черемушки», діл. №166, в частині пункту 2 щодо передачі у власність ОСОБА_2 5/9 ідеальних часток даної земельної ділянки.

Припинено право власності ОСОБА_3 шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі відомостей про право власності за ОСОБА_3 на 5/9 ідеальних часток земельної ділянки, загальною площею 0,0456 га, кадастровий номер :07:001:1297, для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, с.т. «Черемушки», діл. №166. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач та відповідач ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_5 окремо один від одного подали апеляційні скарги.

Відповідач ОСОБА_3 через законного представника ОСОБА_5 вважаючи рішення незаконним та таким, що ухвалене за невідповідності висновків обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права, просить його в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю. Вважає, що позивач не має законного права на володіння земельною ділянкою відповідно до положень ст. 120 ЗК України, оскільки є громадянкою іноземної держави, яким відповідно до ст. 22 ЗК України не можуть передаватись у власність землі сільськогосподарського призначення. З підстав, зазначених у ст. 81 ЗК України, позивач також не набула права власності на спірну земельну ділянку, тому її права на неї ніяким чином не можуть бути порушені. Крім того відповідач набула право власності на земельну ділянку на підставі договору дарування, який є чинним і в судовому порядку недійсним не визнаний.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 учасники справи не скористались.

Позивач, вважаючи рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача незаконним, просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення такої вимоги. Вважає, що її право власності на земельну ділянку, яке виникло на підставі ст. 120 ЗК України при набутті права власності на об`єкт нерухомості, порушено відповідачем і має бути повернуто у її власність на підставі ст. 388 ЦК України.

Представник відповідач ОСОБА_3 проти апеляційної скарги позивача заперечила, надіславши відзив, у якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити її апеляційну скаргу, рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове про відмову у їх задоволенні, апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_6 підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем зареєстроване право приватної спільної часткової власності в 1/9 частці садового будинку АДРЕСА_1 , 1/3 частина якого на праві власності належала матері позивача ОСОБА_7 як спадкодавцю та отримана позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.11.2018, а 4/9 брату позивачки - ОСОБА_8 , яка подарована їй відповідно до договору дарування 4/9 садового будинку від 07.12.2018.

Позивач ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-6714-17-СГ від 11.12.2017 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» вирішено:

- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва гр. ОСОБА_2 на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, СТ «Черемушки», діл. №166;

- надати у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,0456 га (кадастровий номер :07:001:1297) для індивідуального садівництва (01.05) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Житомирського району, за межами населених пунктів Іванівської сільської ради, СТ «Черемушки», діл. №166;

- приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та здійснення державної реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав;

- земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням, з дотриманням вимог статті 20, 91, 103 ЗК України та інших нормативно-правових актів.

Як вбачається з договору дарування частини житлового будинку, укладеного 02.05.2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Демецькою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 4156, остання прийняла у власність (дар) 4/9 ід. частин садового будинку АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.05.2019 р. (а.с.67-68, 69).

02 травня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений також договір дарування земельної ділянки площею 0,0456 га, яка розташована за адресою: СТ «Черемушки» Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, земельна ділянка № НОМЕР_1 ; цільове призначення: для індивідуального садівництва; кадастровий номер земельної ділянки: :07:001:1297. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Демецькою С.В. та зареєстрований в реєстрі за №4157 (а.с.70-73).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з положень статей 120, 125 ЗК України та дійшов висновку, що оскільки частка ОСОБА_2 у праві власності на садовий будинок, розташований у Садовому товаристві «Черемушки» на земельній ділянці № НОМЕР_1 , складала 4/9 ід.ч. будинку то і земельну ділянку під будинком вона мала б отримати у спільну часткову власність в тому ж розмірі, що і на будинок, тобто у розмірі 4/9 частини.

Відмовляючи у задоволенні вимог про витребування майна, суд послався на те, що віндикація може застосовуватись лише у випадку доведення позивачем свого права власності на спірне майно. Однак позивачем не доведено право власності на частку спірної земельної ділянки жодними належними доказами, в зв`язку з чим така не може бути задоволена.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзив на неї дійшла наступного.

За нормою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Права іноземців гарантовані статтею 26 Конституції України, в якій зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Виходячи з вищевикладеного, законодавець розмежовує права і обов`язки громадян України та іноземців.

Суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею - земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно- правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини 5 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Право власності на землю громадян врегульовано статтею 81 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності;

в) прийняття спадщини.

За нормою частини 4 статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Виходячи з вищевикладеного, єдиною підставою отримання у власність іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення - це прийняття спадщини.

Згідно частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

За змістом зазначених норм законодавства, право власності на земельну ділянку, а також постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації.

Таким чином, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема:

ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі;

погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17 (провадження № 61-15559св18).

Відповідно до положень, ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності па жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розмішені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

В той же час, слід браги до уваги положення ст. 377 ЦК України про те. що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти.

Матеріалами справи встановлено, щодоговір дарування 4/9 ідеальних часток садового будинку ОСОБА_8 позивачу ОСОБА_1 від 07.12.2018 не містить такої істотної умови.

Тобто, на момент відчуження позивачу часток садового будинку ніхто з попередніх власників: ні мати позивача - ОСОБА_7 , ні її брат - ОСОБА_8 не мали у власності чи користуванні спірної земельної ділянки кадастровий помер :07:001:1297. У зв`язку з чим до даних правовідносин суд першої інстанції помилково застосував положення ст. 120 ЗК України, замість положень ст. 377 ЦК України.

Крім цього, вказана земельна ділянка має цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548 належить до земель сільськогосподарського призначення. Обсяг прав громадянина на отримання земельної ділянки для садівництва залежить від його громадянства. Згідно з ЗК України лише громадяни України мають право на отримання земельних ділянок для ведення садівництва у власність. Що стосується іноземних громадян та осіб без громадянства, то вони можуть використовувати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва лише на умовах оренди, і лише в одному випадку у разі спадкування таких ділянок, у тому числі й ділянок, наданих для садівництва.

Враховуючи, що позивачем не доведено, а судом, на підставі наявних у справі доказів, не встановлено, що остання набула право власності на земельну ділянку за вказаними вище правочинами, а лише могла б мати право користування (оренди), суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги позову в частині визнання незаконним та скасування наказу Держгеокадастру від 11.12.2017 та припинення права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, оскільки ОСОБА_1 не має законодавчо визначених підстав для володіння земельною ділянкою з призначенням - для ведення індивідуального садівництва, відповідно її права не є порушеними, а задоволення таких вимог не призведе до відновлення володіння земельною ділянкою.

Вимога про витребування майна нерозривно пов`язана з наявністю права власності на це майно у особи, яка звертається за захистом своїх порушених прав.Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння:

3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав манно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ст.388 ЦК).

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 у справі № 1522/25684/12 та постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 у справі № 285/3414/17.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і манно перебуває у володільця не па підставі укладеного з власником договору.

Право власника па витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, віндикація може застосовуватися лише у випадку доведення позивачем свого права власності на спірне майно.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не може мати у власності землю сільськогосподарського призначення, оскільки така, відповідно до наданих сторонами доказів, не увійшла в спадщину та не створює підстав для виникнення у позивача права захисту на цю землю.

Наведені в апеляційній скарзі позивача доводи висновків суду першої інстанції в частині незадоволених вимог щодо витребування земельної ділянки не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення в цій частині.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження під час розгляду в суді апеляційної інстанції та підлягають до задоволення, а рішення в частині задоволених вимог скасуванню.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подану апеляційну скаргу в розмірі 2522,50 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі законного представника - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 липня 2021 рокув частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження документації із землеустрою і скасування державної реєстрації права власності скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , в особі законного представника - ОСОБА_5 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2522,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий Судді