КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3317/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2022 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою, поданою від імені ОСОБА_2 її представником - адвокатом Пшевлоцьким Юрієм Миколайовичем, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначав, що 06 серпня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб, проте спільне життя у нього з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення господарства. Позивач та відповідачка від шлюбу мають малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначав, що спільні відносини між сторонами повністю припинені, а їх відновлення є неможливим.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №1839), розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 , громадянка Республіки Польща, в особі свого представника - адвоката Пшевлоцького Ю.М., не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції звернулась з апеляційною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначає, що єдиним місцем проживання та реєстрації відповідачки є АДРЕСА_1 , про що позивачу на момент звернення до суду із вказаним позовом було достеменно відомо.

Зважаючи на розлади в шлюбі, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і з грудня 2019 року в Окружному Суді в Гданську у Республіці Польщі розглядається справа про розірвання шлюбу ОСОБА_2 (у тій справі - позивачка) та ОСОБА_1 (у тій справі - відповідач).

Справа за позовом ОСОБА_2 зареєстрована від 17.12.2019 року з присвоєним Окружним Судом в Гданську номером II С 4727/19, що . підтверджується довідкою судді II Цивільного сімейного відділення Окружного Суду у м. Гданськ Еви Гженковської від 09.02.2021 року.

У справі №ІІ С 4727/19, окрім розірвання шлюбу, також порушуються питання щодо встановлення батьківської опіки над малолітньою донькою ОСОБА_3 , встановлення місця проживання малолітньої дитини, відповідальності батьків, врегулювання контактів батька з дитиною та обов`язку батька сплачувати аліменти.

На даний час справа №ІІ С 4727/19 перебуває у провадженні Окружного Суду в Гданську й рішення по суті спору не прийняте, розгляд продовжується.

З оскаржуваним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва Катажина Фейнер не може погодитися, позаяк його ухвалення суперечить нормам процесуального закону, положенням міждержавного договору та приписам чинного законодавства України й не узгоджується з обставинами спірних правовідносин.

Апелянт зазначає, що шлюб між позивачем і відповідачкою є «міжнародним/іноземним», у якому подружжя має різне громадянство та проживає у різних державах.

Отже, спір щодо розірвання такого шлюбу є різновидом спору з «іноземним» елементом і він регулюється насамперед міжнародним договором України.

Із огляду на приписи відповідного міжнародного договору (Договір про правову допомогу між Україною і Республікою Польща) компетенція судів з вирішення справ про розірвання шлюбу в даному випадку є альтернативною, як це обумовлено ст. 26 Договору про правову допомогу.

У той же час, право вибору суду однієї з Договірних держав фактично належить тому з подружжя, хто першим (раніше за іншого з подружжя) ініціював судовий процес щодо розлучення, що прямо встановлено у ст. 20 Договору про правову допомогу, яка за таких умов «відсікає» суд іншої з Договірних держав.

Отже, юрисдикційно компетентним судом у справі щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (тобто шлюбу з іноземним елементом) буде суд тієї з держав (України або Республіки Польща), до якої було раніше подано відповідний позов.

Оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду Республіки Польща з позовом про розірвання шлюбу у грудні 2019 року й на той час судові органи на території України такого позову ще не розглядали, належним судом за цих обставин є саме суд Республіки Польща.

Посилаючись на викладене, апелянт просить рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати та залишити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу без розгляду з підстав, передбачених п. 4 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями сатті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пшевлоцький Ю.М. підтримав подану апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Зазначив, що на момент його звернення до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом про розірвання шлюбу і він, і відповідачка мали зареєстроване місце проживання на території України, тому вважає звернення до суду за місцем проживання сторін обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 06 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 06 серпня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №1839).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони сімейних стосунків не підтримують, подальше спільне життя подружжя неможливе, на примирення позивач не згодний.

В силу вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 є громадянкою Республіки Польща.

Довідкою судді II Цивільного сімейного відділення Окружного Суду у м. Гданськ Еви Гженковської від 09.02.2021 року засвідчено факт подання до суду 17.12.2019 року позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розлучення, та реєстрація відповідної справи з №ІІ С 4727/19.

Предметом вказаної справи є розірвання шлюбу, встановлення батьківської опіки над малолітньою донькою ОСОБА_3 , встановлення місця проживання малолітньої дитини, відповідальності батьків, врегулювання контактів батька з дитиною та обов`язку батька сплачувати аліменти.

Справа №ІІ С 4727/19 перебуває у провадженні Окружного Суду в Гданську й рішення по суті спору не прийняте, розгляд продовжується.

Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, визначає Закон України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п.2ч.1 ст. 13акону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

За приписами п. З ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», він визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Відповідно до п.п. 2, 7, 12 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Окрім того, статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено також випадки виключної підсудності спорів із іноземним елементом судам України.

Питання правовідносин між Україною і Республікою Польща у справах цивільного та кримінального характеру врегульовані Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993 року, який був ратифікований 04.02.1994 року та набрав чинності 14.08.1994 року.

Статтею 20 «Загальні положення» Договору про правову допомогу визначено, що якщо відповідно до положень цього Договору порушення справи належить до компетенції органів обох Договірних Сторін, а клопотання про порушення справи подано до органу однієї з них, то компетенція органу іншої Договірної Сторони виключається.

Стосунки між Україною і Республікою Польща у спорах щодо розірвання шлюбу визначені статтею 26 (розділ II «Справи в галузі сімейного права») Договору про правову допомогу, яка передбачає, що розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи (п. 1 ст. 26).

Якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - громадянином іншої Договірної Сторони, розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу (п. 2 ст. 26).

У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 1, компетентним є орган тієї договірної сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи (п. 3 ст. 26).

У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 2, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, на території якої подружжя має місце проживання. Якщо один з подружжя моє місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, компетентними є органи обох Договірних Сторін (п. 4 ст. 26).

Суд, до компетенції якого належить винесення рішення про розірвання шлюбу, є також компетентним в винесенні рішення про батьківські права і аліменти на користь малолітних дітей (п. 5 ст. 26).

Шлюб між сторонами у даній справі є «міжнародним/іноземним» у якому подружжя має різне громадянство та проживає у різних державах.

Отже, спір щодо розірвання такого шлюбу є різновидом спору з «іноземним» елементом і він регулюється насамперед міжнародним договором України.

Із огляду на приписи відповідного міжнародного договору (Договір про правову допомогу між Україною і Республікою Польща) компетенція судів з вирішення справ про розірвання шлюбу в нашому випадку є альтернативною, як це обумовлено ст. 26 Договору про правову допомогу.

У той же час, право вибору суду однієї з Договірних держав фактично належить тому з подружжя, хто першим (раніше за іншого з подружжя) ініціював судовий процес щодо розлучення, що прямо встановлено у ст. 20 Договору про правову допомогу.

Оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду Республіки Польща з позовом про розірвання шлюбу у грудні 2019 року й на той час судові органи на території України такого позову ще не розглядали (оскільки ОСОБА_1 з таким не звертався), компетеним судом для розгляду даної справи є саме суд Республіки Польща - Окружний Суд в Гданську, в провадженні якого із 17 грудня 2019 року перебуває справа №11С4727/19 за позовом ОСОБА_2 .

Згідно вимог п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, суд першої інстанції не врахував наведені норми матеріального й процесуального права, розглянув справу порушивши правила підсудності в силу ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст. 374, ч. 1, п. 4 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно зі ст. 377, ч. 1 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із залишенням позовної заяви без розгляду з підстав, визначених ст. 257 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 257, 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, подану від імені ОСОБА_2 її представником - адвокатом Пшевлоцьким Юрієм Миколайовичем, задовольнити.

Скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Ірану, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (громадянки Республіки Польща, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) понесені останньою судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 (тисячу двісті шістдесят одну) гривень 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 10 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.