Дата документу 09.02.2022
Справа № 334/1725/21
Провадження № 2/334/272/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Панасюри Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 18.02.2020 року він уклав з ОСОБА_2 , договір позики № 1 від 18 лютого 2020 р, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 900 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути через 19 календарних днів з моменту укладення договору.

Відповідно до п. 1.4. Договору, у випадку прострочення повернення суми позики, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку (пеню) у розмірі 1,5 % від несвоєчасно повернутої суми позики за кожен день прострочення повернення суми позики.

Станом на 05.03.2021 р. Відповідач (Позичальник) не виконав обов`язок щодо повернення Позивачу (Позикодавцю) суми позики, передбачений Договором.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача суму позики за договором позики № 1 від 18 лютого 2020 р. - грошові кошти у розмірі 900 (дев`ятсот) доларів США.

Стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову суму, яка нараховується в результаті застосування п. 1.4. договору позики № 1 від 18 лютого 2020 р.„що встановлює розмір неустойки (пені) за договором позики № 1 від 18 лютого 2020 р., визначену у доларах США з урахуванням періоду часу, що почався 10.03.2020 р. і закінчиться у день ухвалення судом рішення у справі.

Стягнути з Відповідача на користь Позивача грошову суму у розмірі трьох відсотків річних від суми позики за договором позики № 1 від 18 лютого 2020 р., визначену у доларах США з урахуванням періоду часу, що почався 10.03.2020 р. і закінчиться у день ухвалення судом рішення у справі.

Стягнути з Відповідача на користь Позивача грошові кошти, витрачені на сплату судового збору за подання позовної заяви.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Великанов М.О. надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, відзив на позов не наддав.

Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 18.02.2020 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 , договір позики № 1 від 18 лютого 2020 р, відповідно до якого він, ОСОБА_3 , позикодавець, передав грошові кошти у сумі 900 доларів США, а позичальник ОСОБА_2 , прийняв грошові кошти у сумі 900 доларів США на умовах викладених у договорі.

Відповідно до п. 1.4. Договору, у випадку прострочення повернення суми позики, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку (пеню) у розмірі 1,5 % від несвоєчасно повернутої суми позики за кожен день прострочення повернення суми позики.

Згідно п.2.2 договору термін, на який надається позика, складає 19 календарних днів з моменту укладення Договору.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позичальнику суму позики в доларах США.

Станом на 05.03.2021 р. Відповідач (Позичальник) не виконав обов`язок щодо повернення Позивачу (Позикодавцю) суми позики, передбачений Договором.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Враховуючи те, що позивач надав відповідачу у борг грошові кошти в іноземній валюті - доларах США, позивач має право вимагати стягнення з відповідача суми позики у іноземній валюті, наданій ним у позику.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Отже, передумовою для стягнення пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по поверненню позивачу суми позики, тобто встановлено факт порушення виконання грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача, суми позики у розмірі 900 доларів США, 3% річних згідно ч. 2 ст.625 ЦК України у розмірі 51,93 доларів США, (900 доларів США*3%*702 днів/365 днів) та пені у розмірі 900 доларів США, розмір якої судом було зменшено на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Всього підлягає стягненню - 1851,93 доларів США.

Право суду стягувати неустойку та річні в іноземній валюті передбачено постановою Великої Палати Верховного Суду в справі № 761/26293/16-ц від 20.03.2019 року, яка обґрунтовано врахована судом при ухваленні рішення згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судом позов задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 514,02грн.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за договорами позики №1 від 18.02.2020 року у сумі 1851,93 доларів США.(одна тисяча вісімсот п`ятдесят один долар США 93 цента), з яких: 900 доларів США - сума позики, 51,93 доларів США - 3% річних, 900 доларів США - пеня, та судовий збір в розмірі 514,02 грн. (п`ятсот чотирнадцять гривень 02 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.02.2022 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.