Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 932/14383/20

Провадження № 2/932/897/21

20 січня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.,

при секретарі - Рибалці В.І.,

за участі

представника позивача - Гусакової О.Б.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за несплату аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

24.12.2020 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , у якому прохала суд стягнути з відповідача на її користь пеню за несплату аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 63 846 грн. 30 коп.

В обґрунтування позову посилається на те, що від шлюбу з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку - ОСОБА_5 . 01.10.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 200/10879/13-ц винесено рішення про стягнення з відповідача на її корить аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Однак, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.01.2014 року ухвалено нове рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки в розмірі ј частин усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.07.2013 року до її повноліття. 03.10.2019 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 60199747 за виконавчим листом, виданим на виконання вказаного рішення. Відповідач не виконує свого обов`язку щодо утримання своєї дитини, тому у нього на цей час виникла заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 63 846,30 грн. Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Внаслідок того, що відповідач має заборгованість за аліментами, вона, у порядку ст. 196 СК України, нарахувала пеню у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів у вигляді щомісячного платежу, належного до сплати, за кожен день прострочення. За її підрахунком, розмір пені станом на 22.12.2020 року становить 197 988 грн. 67 коп. Відповідно до ст. 196 СК України, розмір пені не може перевищувати 100% розміру заборгованості, тому розмір пені за несплату аліментів становить 63 846,30 грн. Для вирішення цього спору, вона уклала 03.11.2020 року з адвокатом Гусаковою О.Б. договір за № 78 про надання правничої допомоги із захисту її інтересів у судовому порядку. Вартість послуг на правову допомогу за договором складає 1700 грн. за годину, але не більше 15 000 грн. та додатково за підготовку до кожного судового засідання по 1000 грн., сплату яких надалі буде нею підтверджено квитанціями до прибуткового касового ордеру та актом прийому-передачі виконаних робіт, що на даний час є передчасним.. Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду після прийняття рішення в 5 денний термін, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

19.01.2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

25.03.2021 року у справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. 08.04.2021 року за заявою представниці позивачки ухвалено додаткове рішення, яким вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 04.06.2021 року за заявою відповідача ОСОБА_4 заочне рішення суду від 25.03.2021 року та додаткове рішення суду від 08.04.2021 року скасовані.

27.07.2021 року відповідачем надано відзив на позову заяву, у якому прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог за наступних обставин. Так, у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня його, як боржника, вина, сам розмір аліментів, визначений позивачкою, є неправильним; заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку з протиправною бездіяльністю державного виконавця щодо своєчасного з`ясування місця роботи боржника та направлення боржнику постанови про звернення стягнення на заробітну плату за місцем роботи після відкриття виконавчого провадження. Позивачкою до позовної заяви додано довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів у сумі 63.846,30 грн. Разом з тим, цей розмір заборгованості є неправильним, адже після отримання цього розрахунку заборгованості від 15.12.2020 року, він подав додатково виконавцю квитанції про сплату аліментів на утримання дитини і державним виконавцем Візір О.О. 19.01.2021 року був зроблений перерахунок його заборгованості до суми 54.294,14 грн. Як вбачається з цього розрахунку, він сплатив аліменти за грудень 2020 року у розмірі 6.976,06 грн. та за січень 2021 року у розмірі 3.907,31 грн. Зазначені суми є більшими за розмір щомісячного платежу, присудженого судом, частиною, яка перевищує встановлений розмір аліментів, він частково погашав заборгованість за аліментами за попередні місяці. Починаючи з грудня 2020 року він сплачує аліменти у розмірі 50 % від його заробітної плати у зв`язку з виникненням заборгованості по аліментам, яка виникла через бездіяльність державного виконавця. Місце роботи боржника виконавець почав з`ясовувати лише через рік після відкриття виконавчого провадження. Якби постанова про звернення стягнення на заробітну плату починаючи з 03.10.2019 року (дата відкриття виконавчого провадження) була направлена виконавцем за місцем його роботи, заборгованість давно була б погашена. Так, виходячи з розміру його заробітної плати, за період з 01.01.2019 року по 01.12.2020 року розмір заборгованості повинен складати 51.916,00 грн. Саме такий розмір аліментів міститься в розрахунку заборгованості державного виконавця від 19.01.2021 року. Позивачка протиправно намагається стягнути з нього пеню за період, в якому відсутня його вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Аліменти стягуються з нього на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.01.2014 року. З моменту набрання рішенням суду законної сили, боржник з 13 січня 2014 року по грудень 2018 року сплачував аліменти за рішенням суду в добровільному порядку, оскільки подав заяву до бухгалтерії за місцем роботи. Починаючи з грудня 2018 року, він, за усною домовленістю зі стягувачкою про відтермінування сплати чергових платежів за аліментами на певний строк, не сплачував аліменти певний час, оскільки вдруге одружився, народив сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і потребував коштів на новонароджену дитину. В період з липня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 його дружина була вагітна і потребувала значних витрат на лікування, харчування, медичну допомогу при народженні дитини. Після народження дитини, син ОСОБА_6 також потребував значних грошових коштів на відповідний одяг, речі першої необхідності, харчування та інші потреби і у зв`язку з цим він усно домовився з позивачкою, що аліменти виплатить пізніше. Стягувачка погодилась на його пропозицію, про що свідчить те, що вперше виконавчий лист для примусового виконання рішення суду від 2013 року про стягнення аліментів отриманий стягувачкою лише через п`ять з половиною років після ухвалення рішення судом - 21.05.2019 року, а звернулась Стягувачка для примусового його виконання до ДВС ще пізніше - лише 02.10.2019 року. Наразі він постійно, без заборгованостей, сплачує аліменти на утримання дитини, та заборгованість за попередні періоди, у зв`язку з чим з його заробітної плати утримується 50% доходів. На інші 50 % від заробітної плати він намагається утримувати свою родину - дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та малолітнього сина. У разі стягнення з нього пені, яка виникла не з його вини, він взагалі втратить засоби до існування. А відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 661/905/19, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.01.2014 року по справі № 200/10879/13-ц з нього стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 липня 2013 року до її повноліття на користь матері ОСОБА_3 . До травня 2019 року ОСОБА_3 виконавчий лист не отримувала, а отримавши його 21.05.2019 року подала до відділу ДВС лише 02.10.2019 року. На дату ухвалення рішення суду (13.01.2014) він працював і продовжує працювати в Державній установі «Дніпровська виправна колонія № 89». Після ухвалення рішення суду 13.01.2014 року він подав начальнику Державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» рапорт для вирахування з його заробітної плати аліментів. Аліменти утримувались з 01.06.2014 по 31.05.2015 у розмірі 50 %, а з 01.06.2015р року - у розмірі 25 % грошового забезпечення. В квітні і травні 2016 та з грудня 2018 року аліменти не утримувались. У період з 13.01.2014 року до початку грудня 2020 року він декілька разів звертався до виконавчої служби з усним проханням повідомити чи відкрито стосовно нього виконавче провадження про стягнення аліментів, але працівники Шевченківського відділу ДВС відповідали йому, що за його прізвищем, ім`ям та по-батькові не відкрито жодне виконавче провадження. Як виявилось потім, через неправильне написання мого прізвища як « ОСОБА_4 », працівники Шевченківського відділу ДВС не могли знайти відкрите стосовно нього виконавче провадження. Виконавець копії постанови про відкриття виконавчого провадження протиправно йому не направив. Факт бездіяльності державного виконавця визнається і самою позивачкою, яка також подаоа скаргу на бездіяльність державного виконавця Візір О.О. у виконавчому провадженні № 60199747. З тексту скарги вбачається, що державним виконавцем Візір О.О. не направила Стягувачу - Позивачці у цій справі жодних постанов, не звернулася до суду щодо застосування до Боржника приводу, не зробила вихід за місцем проживання Боржника, не перевірила чи є у боржника рухоме чи нерухоме майно, яке підлягає арешту, не наклала арешт на майно, кошти, банківські рахунки, зарплатню та ін., не наклала штраф на боржника та не звернулась до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника за межі України. Проведеною за наслідками розгляду скарги перевіркою було встановлено, що рішення суду у період з 03.10.2019 року по листопад 2020 року не виконувалось через протиправну бездіяльність державного виконавця. Постановою про проведення перевірки від 30.11.2020 року дії державного виконавця Візір О.О. визнано такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, зобов`язано державного виконавця провести інші виконавчі дії та попереджено її про відповідальність за неналежне виконання своїх трудових обов`язків. Отже, і позивач, і начальник Шевченківського ВДВС у місті Дніпро ПСМУ МЮ (м. Дніпро) визнали факт бездіяльності державного виконавця Візір О.О. у виконавчому провадженні по стягненню аліментів, а це свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Лише 27.11.2020 року державним виконавцем Візір О.О. було винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість прізвище: « ОСОБА_4 » зазначити прізвище: « ОСОБА_4 ». Усі раніше прийняті документи були винесені на прізвище « ОСОБА_4 ». Постановою державного виконавця Візір О.О. від 03.12.2020 року постановлено за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накласти на боржника штраф на користь держави у розмірі 30241.80 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 р. по справі № 160/16657/20 визнано протиправним та скасовано рішення державного виконавця про накладення на штрафу.

05.08.2021 року позивачкою надано додаткові пояснення по справі, у яких посилається на те, що доводи відповідача щодо неправильності розрахунку пені по аліментам, виходячи з розміру заборгованості за аліментами, є хибними, оскільки той платіж зі сплати аліментів, на який він посилається, як підставу для зменшення розміру боргу, він вчинив поза межами строку нарахування заборгованості. Єдиною причиною пізнього отримання нею виконавчого листа є той факт, що відповідач у грудні 2018 року перестав добровільно сплачувати аліменти, змусивши її звернутись до суду за виконавчим листом. Ніякою домовленості між нею та відповідачем з приводу тимчасового припинення сплати аліментів не було. Не дивлячись на необізнаність відповідача із фактом відкриття виконавчого провадження, його вина у несплаті аліментів все одно існує, оскільки він достовірно знав про свій обов`язок платити аліменти на утримання дитини, чого не робив.

У судовому засіданні представниця позивачки підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача позовних вимог не визнав, посилаючись на відсутність будь-якої вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 липня 2013 року до її повноліття на користь матері ОСОБА_3 .

Відповідач з 2014 року сплачував аліменти у добровільному порядку, подавши рапорт про відрахування аліментів із його заробітної плати за місцем роботи - у Державній установі Дніпровська виправна колонія № 89.

У зв`язку зі зміною сімейних обставин - одруженням та народженням сина, відповідач у грудні 2018 року припинив добровільні відрахування аліментів із своєї заробітної плати.

21.05.2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по справі № 200/10879/13-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.07.2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

03.10.2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Філіповою А.В. на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 60199747.

Згідно з довідкою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.12.2020 року за № 03-2/58018/8, яка надана позивачкою, розмір заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 60199747 станом на 01.12.2020 року складає 63 846 грн. 30 коп.

Позивачем пеню за несплату аліментів нараховано за період часу з 01.01.2019 року по 01.12.2020 року, на належні до сплати у цей період часу щомісячні платежі.

Відповідно до наданої відповідачем довідки Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19.01.2021 року, станом на 01.01.2021 року його заборгованість за аліментами складає 54 294 грн. 14 коп. За виконаним державним виконавцем Візір О.О. розрахунком, з урахуванням утриманих із відповідача за місцем роботи сум, станом на 01.12.2020 року заборгованість складає 55 206 грн. 45 коп. (загальна сума заборгованості станом на 01.01.2021 року 54 294,14 грн. за мінусом сплаченої у січні суми 912 грн. 31 коп.).

Розрахунком заборгованості державного виконавця Візір О.О. враховано наведені відповідачем обставини утримання із його зарплатні коштів на утримання дитини у добровільному порядку.

У виконавчому провадженні № 60199747, постановою від 03.12.2020 року, відповідач піддавався штрафу на суму 30 241 грн. 80 коп.

Однак, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року постанову виконавця від 03.12.2020 року про накладення штрафу скасовано.

Також, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.12.2021 року, скаргу відповідача задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Візір О.О. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18 листопада 2020 року у виконавчому провадженні № 60199747.

Цими судовими рішеннями, що мають преюдиційне значення для сторін, встановлено те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику рекомендованим листом, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження», не надсилалась, а тому відповідач не знав про відкриття щодо нього виконавчого провадження. 18 листопада 2020 року, тобто більш ніж через рік після відкриття виконавчого провадження, 03 жовтня 2019 року державним виконавцем ухвалені рішення, а саме: винесено Повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників; Постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю; Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; Постанову про арешт майна боржника; Постанову про арешт коштів боржника; Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. При цьому прізвище боржника було неправильно зазначено як « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_4 ». На підставі листа з місця роботи боржника та наданих ним довідок про грошове забезпечення, державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, про що свідчить розрахунок заборгованості державного виконавця Візір О.О. в ВП 60199747 від 27 листопада 2020 року і лише 27 листопада 2020 року державним виконавцем було виправлено помилку у прізвищі боржника - винесено Постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість неправильного прізвища боржника: « ОСОБА_4 » - внесено правильне прізвище: « ОСОБА_4 » Факт бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні № 60199747 визнаний і підтверджується стягувачкою , оскільки 12 листопада 2021 року її представником адвокатом Гусаковою А.Б. було подано до відділу ДВС скаргу на бездіяльність державного виконавця Візір О.О. у виконавчому провадженні № 60199747 від 06 листопада 2020 року, з тексту якої вбачається, що державним виконавцем не вчинено будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадженні. Отримавши цю скаргу представника стягувачки, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 26 листопада 2020 року надав доручення начальнику Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який зобов`язав начальника Шевченківського ВДВС здійснити перевірку виконавчого провадження № 60199747. 30 листопада 2020 року за дорученням начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) начальником Шевченківського ВДВС було проведено перевірку ВП № 60199747 та винесено Постанову № 60199747 про результати перевірки законності ВП № 60199747, з якої вбачається, що державні виконавці декілька разів звертались до ДФС за повідомленням РНОКПП боржника, декілька разів звертались до ДФС про наявні рахунки боржника і звідки дізнались про місце роботи ОСОБА_3 та декілька разів звертались до Пенсійного фонду України, де дізнавались також про його місце роботи. Але навіть після отримання інформації про місце роботи боржника, державні виконавці не проводили необхідних виконавчих дій у даному виконавчому провадженні. Тобто, перевіркою встановлено, що рішення суду про стягнення з боржника аліментів у період з 03 жовтня 2019 року по листопад 2020 року не виконувалось через бездіяльність державного виконавця, а не з вини боржника. Встановлено, що державним виконавцем лише 18 листопада 2020 року (майже через рік після відкриття виконавчого провадження) було винесено Постанову про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та після її винесення направлено за місцем роботи скаржника. З цих підстав, колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції про те, що у разі своєчасного направлена державним виконавцем Постанови про звернення на заробітну плату за місцем роботи боржника, заборгованість би взагалі не виникла, і не виникло б підстав для ухвалення рішення про заборону боржнику керування транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В цей же час, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно з вимогами ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із наступного. Відповідач категорично заперечує свою вину в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, яка дійсно має місце та визнається сторонами. Відповідач вважає винним у виникненні заборгованості державного виконавця, який допустив численні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», не повідомивши його належним чином про відкриття виконавчого провадження, не винісши своєчасно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, не направивши таку постанову до виправної колонії, де він працює, що встановлено наведеними вище судовими актами. Одночасно із цим, відповідач посилається на те, що усно неодноразово цікавився у відділі ДВС про те, чи відкрито стосовно нього виконавче провадження, однак отримував увесь час недостовірну інформацію через помилкове внесення його прізвища у АСВП. Зазначені обставини, на думку відповідача, увільняють його від настання відповідальності у вигляді сплати пені.

Відповідно до наведеної відповідачем постанови Верховного Суду від 14.12.2020 року по справі № 661/905/19, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Не відхиляючись від даної правової позиції, суд зазначає, що відповідач, як особа, обізнана із своїм обов`язком зі сплати аліментів починаючи з 2014 року, допустив винну поведінку, у вигляді несплати аліментів починаючи з грудня 2018 року. Доводи відповідача про його необізнаність із фактом відкриття виконавчого провадження не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок зі сплати аліментів він виконував упродовж кількох років, і підстави для припинення сплати аліментів були відсутні, оскільки відповідач свого постійного джерела доходу не втратив. Народження в іншому шлюбі дитини не звільняє відповідача від обов`язку утримання доньки, аліменти на користь якої присуджені у мінімальному розмірі. Норма ст. 196 СК України не обмежує стягувача у праві нарахування пені за несплату аліментів тільки у випадку відкриття виконавчого провадження. Одночасно з цим, відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З цих підстав, керуючись висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення пені, обмеженої розміром заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до наданої відповідачем довідки від 19.01.2021 року, у сумі 55 206 грн. 45 коп.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від його сплати за законом.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позовну заяву готувала та подала до суду адвокат Гусакова О.Б. Договором про надання правової допомоги від 03.11.2020 року за № 78 визначено, що вартість гонорару адвоката становить 1800 грн. за одну годину, але не більше 15 000 грн., за винятком сплати вартості підготовки адвоката до кожного судового засідання, що складає 1000 грн. Відповідно до прибуткових касових ордерів №№ 49, 66, 71, позивачем сплачено за договором про надання правової допомоги № 78 грошові кошти у сумі 15 000 грн. Згідно з актом виконаних робіт від 01.04.2021 року, вартість робіт адвоката становить 21 600 грн., однак обмежена розміром гонорару за договором, що становить 15 000 грн., та складається з: консультації клієнта тривалістю одна година, вартістю 1800 грн.; ознайомлення з виконавчим провадження № 60199747 в Шевченківському ВДВС упродовж 1 години, вартістю 1800 грн.; аналізу законодавства та документів, що здійснені упродовж однієї години, вартістю 1800 грн.; збору доказів, на що витрачено три години, вартістю 5400 грн.; складення скарги на дії державного виконавця упродовж 1 години, вартістю 1800 грн.; подання скарги на дії державного виконавця упродовж 1 години, вартістю 1800 грн.; складення позовної заяви, на що витрачено дві години, вартістю 3600 грн.; копіювання додатків до позову у кількості сторін, на що витрачено одну годину, вартістю 1800 грн.; здійснення представництва у суді у вигляді подання позову до канцелярії, на що знадобилось одна година, вартістю 1800 грн.

З цього приводу суд зазначає наступне. Предметом розгляду у даній справі скарга на дії державного виконавця не була, тому підстави для відшкодування витрат на її складення відсутні.

Справа про стягнення пені за несплату аліментів є малозначною. Складення позовної заяви, з урахуванням наявної правової позиції Верховного Суду щодо порядку нарахування пені, не вимагає довготривалого аналізу законодавства чи консультування клієнта. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факт, що адвокатом вживались дії зі збору доказів, оскільки відповідні запити чи заяви про ознайомлення з виконавчим провадження суду не надані, тому суд вважає, що відповідні докази були надані адвокату позивачем, як стягувачем у виконавчому провадженні. Обсяг письмових доказів є незначним та зводиться до копії виконавчого листа, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії довідки про наявність заборгованості у виконавчого провадженні, копії розрахунку заборгованості за аліментними платежами.

За вказаних обставин, суд критично ставиться до твердження представника позивача про вчиненні неї дії зі збору доказів, а також не вважає обґрунтованим консультування позивача щодо «відповідності» доказу у вигляді довідки про заборгованість по аліментам, оскільки договором про надання правової допомоги консультації з приводу належності, допустимості доказів, не передбачені. За відсутності доказів ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, зазначені в акті виконаних робіт витрати на вчинення цієї дії відшкодуванню не підлягають.

Виготовлення за допомогою оргтехніки копій чотирьох письмових доказів, що доводять порушене право, які надані позивачкою самостійно, не може тривати годину, як зазначено адвокатом, як не може тривати годину і подання до канцелярії суду заяви по суті справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За викладених обставин, суд вважає доведеними виключно роботи адвоката зі складення позовної заяви, що коштувало позивачу 3 600 грн. В іншій частині виконання робіт або не підтверджується, або не відповідає фактичним витратам часу, який адвокатом, на думку суду, штучно завищено при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення суду.

Оскільки інші витрати, не пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 3112 грн. 92 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за несплату аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платниці податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) за заборгованістю зі сплати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утворилась у період часу з 01.01.2019 року по 01.12.2020 року у сумі 55206 грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платниці податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у сумі 3112 грн. 92 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення суду складено 25.01.2022 року.

Суддя В.В. Куцевол