ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/175/22 Справа № 214/5505/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Криворізький центральний рудоремонтний завод»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року, яке постановлено суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 28 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» (далі ПрАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 180 000 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 12 липня 2006 року позивачу було первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності. При повторних переоглядах висновками МСЕК від 30 липня 2007 року, 09 вересня 2008 року, 20 липня 2010 року та 14 вересня 2012 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 04 серпня 2015 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 90 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 908 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває фізичний біль та обмеження рухів в шийному та попереково крижовому відділі хребта в плечових, ліктьових, колінних суглобах, головний біль, підвищення артеріального тиску та задишку при незначному фізичному навантаженні. У зв`язку з загостренням професійного захворювання істотно змінився звичайний спосіб життя позивача, оскільки тривали курси лікування призвели до нераціональних втрат життєвого часу та енергії, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички бажання.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював з 04 січня 1987 року по 22 січня 1993 року плавильником металів і сплавів, з 05 серпня 1993 року по 22 серпня 1994 року електрослюсарем з ремонту та обслуговування електрообладнання га гарячих дільницях, з 22 серпня 1994 року по 31 жовтня 2001 року плавильником металів і сплавів на ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод», правонаступником якого є ПрАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод» (а.с. 48-56).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07 липня 2006 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок його праці на підприємстві відповідача, де він виконував роботи, які внаслідок недосконалості технологічного процесу були пов`язані з важкою фізичною працею та умовами несприятливого мікроклімату (а.с. 16).

Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є рівень фізичного перевантаження та мікроклімат (а.с. 16).

Висновком МСЕК від 12 липня 2006 року позивачу було первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності 9).

При повторних переоглядах висновками МСЕК від 30 липня 2007 року, 09 вересня 2008 року, 20 липня 2010 року та 14 вересня 2012 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності (а.с. 10 13).

Висновком МСЕК від 04 серпня 2015 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково (13-14).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПрАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано характер професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, період роботи у відповідача в шкідливих умовах праці, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває фізичний біль та обмеження рухів в шийному та попереково крижовому відділі хребта в плечових, ліктьових, колінних суглобах, головний біль, підвищення артеріального тиску та задишку при незначному фізичному навантаженні. У зв`язку з загостренням професійного захворювання істотно змінився звичайний спосіб життя позивача, оскільки тривали курси лікування призвели до нераціональних втрат життєвого часу та енергії, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички бажання.

У зв`язку з чим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, період роботи у відповідача в шкідливих умовах праці, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 90 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: