ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м.Суми

Справа №587/1990/21

Номер провадження 22-ц/816/274/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Гончаренко Л.М. в приміщенні Сумського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Буланова Олексія Михайловича звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 14 червня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 43,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 07 липня 2021 року у справі № 587/2650/20 відмовив у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі. Вказаним рішенням суду встановлено, що сума фактично отриманої ОСОБА_1 суми кредитних коштів станом на 08 жовтня 2020 року становить 63032,40, а нею було погашено суму в розмірі 87 270,50 грн, тобто погашено всю суму, отже вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Таким чином вважає, що 87 270,50 грн (сума сплачених коштів) 63 032 грн (загальна сума витрачених коштів), що дорівнює 24 238,10 грн є коштами, що безпідставно сплачені позивачкою.

Посилаючись на вказані обставина та приписи ст. 1212 ЦК України, просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 24 238 грн 10 коп.

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 24 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив.

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 24 238 грн 10 коп.

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи та за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішити питання розподілу судових витрат.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

Підставою виникнення прав та обов`язків сторін, а саме набуття позивачкою можливості користування грошовими коштами, які не є її власністю (кредитні кошти), а також підставою набуття банком коштів від ОСОБА_1 в даному випадку є укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, а також в частині неузгоджених договором умов норми діючого законодавства.

Наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази того, що такий договір був розірваний сторонами або визнаний недійсним у судовому порядку. Аналогічний правовий висновок стосовно застосування ст. 1212 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 472/786/18.

Звертає увагу суду на те, що в рішенні Сумського районного суду Сумської області від 07 липня 2021 року у справі № 587/2650/20, на яке посилається позивачка в обґрунтування своїх вимог, не встановлені обставини, що при укладенні договору сторонами досягнуто домовленості щодо надання кредитних коштів в користування ОСОБА_1 безоплатно; не встановлено, що банк не мав права на одержання з позивачки відсотків за час користування кредитними коштами, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, вважає, що позиція позивачки щодо безпідставності сплати нею коштів, у тому числі за користування кредитними коштами, є такою, що не містить правового підґрунтя та не була доведена позивачкою у встановленому законом порядку.

Від позивачки відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у спірних правовідносинах позивачка була споживачем банківських послуг, які їй надавав відповідач, та є рішення суду, яке набрало законної сили, про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 січня 2013 року, тому наявний факт переплати за вказаним кредитним договором коштів в розмірі 24 238 грн 10 коп., відтак дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки безпідставно отриманих коштів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 30 січня 2013 року ОСОБА_1 був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Сумський районний суд м. Суми рішенням від 07 липня 2021 року у справі № 587/2650/20 відмовив в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відсутнє погодження у встановленій законом формі сторонами кредитного договору його істотних умов. Крім того суд встановив, що загальна сума фактично отриманої ОСОБА_1 суми кредитних коштів станом на 08 жовтня 2020 року становить 63 032,40 грн, а нею було погашено суму в розмірі 87 270,50 грн, тобто нею була погашена вся сума кредитної заборгованості (а. с. 5-9). Вказане рішення суду набрало законної сили.

Предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивачки безпідставно набутого майна. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Позивачка вважає, що кошти в сумі 24 238 грн 10 коп., отримані АТ КБ «Приватбанк» безпідставно, а тому повинні бути повернуті їй відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України.

Згідно частин першої та другої ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень ст. 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права тобто не є унормованими.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є,зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Аналогічний правовий висновок стосовно застосування ст. 1212 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 472/786/18.

Як зазначалося вище, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини на підставі кредитного договору № б/н від 30 січня 2013 року, за умовами якого позивачка отримала кредит.

Зазначені обставини виключають застосування правового механізму до стягнення коштів у розмірі 24 328 грн 10 коп. на підставі ст.1212 ЦК України.

Отже, оскільки між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини та грошові кошти позивачка перерахувала АТ КБ «ПриватБанк» на підставі кредитного договору № б/н від 30 січня 2013 року, відсутні правові підстави для стягнення даних коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції невірно застосував положення ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З врахуванням зазначеного, рішення суду суд на підставі п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1362 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1362 гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина