Постанова

Іменем України

07 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 201/6339/15-ц

провадження № 61-8575св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Макарова М. О., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого

є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 50 000,00 дол. США у порядку і на умовах, зазначених у кредитному договорі.

23 вересня 2009 року між сторонами за кредитним договором укладено додаткову угоду № 1, якою сторони погодили, що погашення нарахованих процентів відбуватиметься з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти, також сторонами було викладено графік погашення кредиту в новій редакції.

У якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки

від 22 грудня 2006 року № 0/П1 та від 22 грудня 2006 року № 0/П2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитних договорів.

Попри взяті на себе зобов`язання позичальник не здійснював платежів для погашення суми заборгованості по сплаті нарахованих процентів

за користування кредитними коштами, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 02 квітня 2015 року заборгованість позичальника перед банком складає 31 561,14 дол. США, що за курсом Національного банку України, станом на 02 квітня 2015 року, становить 741 116,92 грн, яку позивач просив стягнути

з відповідачів разом з судовими витратами (а. с. 1-4).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 08 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 22 грудня 2006 року № 0 в розмірі - 31 561,14 дол. США,

з яких: 28 316, 93 дол. США - кредитна заборгованість; 3 244,21 дол. США - заборгованість по процентам, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати процентів за кредит в розмірі - 8 809,02 грн.

Суд першої інстанції, дійшов висновку, що заборгованість, яка виникла

за кредитним договором підлягає стягненню з позичальника та поручителів

у повному обсязі, як з солідарних боржників перед банком, оскільки позичальник не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість

за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі - 31 561 (тридцять одна тисяча п`ятсот шістдесят один) долар США 14 центів, з яких: 28 316, 93 дол. США - кредитна заборгованість;

3 244,21 дол. США - заборгованість по процентам, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати процентів за кредит в розмірі - 8 809,02 грн скасовано та відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судового збору у розмірі 1 218,00 грн скасовано, стягнути з ПАТ «УкрСиббанк»

на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 827,00 грн та витрати, пов`язані з оплатою проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 9 414,14 грн.

Компенсовано ОСОБА_3 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 3 654,00 грн, за рахунок держави.

Апеляційний суд, встановивши, що договір поруки від 22 грудня 2006 року

№ 0/П2 укладено без вільного волевиявлення ОСОБА_3 ,

як сторони договору, тому вказаний договір не може породжувати будь-яких правових наслідків для останньої.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У травні 2021 року ПАТ «УкрСиббанк» подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судової почеркознавчої експертизи, складений у межах даної справи, не може вважатись належним

та допустимим доказом, оскільки складений з порушення правил проведення експертизи, крім того судом апеляційної інстанції порушено статтю 367 ЦПК України, оскільки суд апеляційний суд вдався до збору та оцінки нових доказів.

Судом застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 643/3381/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц,

від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05, від 18 березня 2020 року у справі № 303/7719/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 320/7395/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 732/1737/18-ц, від 03 квітня 2020 року у справі № 361/217/17, від 19 березня 2020 року у справі № 756/15281/13-ц, від 13 січня 2021 року у справі № 1519/2-4031/11, від 10 квітня 2019 року у справі № 593/815/16-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 520/8073/16-ц, від 13 липня 2016 року у справі № 3-774гс16, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Оскільки судом апеляційної інстанції справу переглянуто в частині позовних вимог банку до ОСОБА_3 , тому відповідно до статті 400 ЦПК України касаційний перегляд постанови апеляційного суду здійснюється в частині вимог банку до поручителя ОСОБА_3 .

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу

до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з Витребувати з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року до закінчення

її перегляду в касаційному порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Під час апеляційного розгляду даної справи, за клопотанням ОСОБА_3 ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року призначена

і проведена судово-почеркознавча експертиза для з`ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

На вирішення експертизи поставлено питання: чи виконано підпис, що міститься на договорі поруки від 22 грудня 2006 року № 0/II2 особисто ОСОБА_3 або іншою особою (а. с. 254-257, т. 1).

За результатом проведення судово-почеркознавчої експертизи складено Висновок експерта від 24 листопада 2020 року № 3938-20, згідно з яким два підписи від імені ОСОБА_3 на двох сторінках в договорі поруки від 22 грудня 2006 року № 0/П2 в графі «Поручитель» виконані не ОСОБА_3 ,

а іншою особою (а. с. 6-8, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 10 червня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше

як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини,

що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази

не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу

у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною)

не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки висновком експерта від 24 листопада 2020 року № 3938-20 встановлено факт підробки підпису ОСОБА_3 у оспорюваному договорі поруки, тому такий договір ОСОБА_3 особисто не укладала та не поручалася перед позивачем

за виконання зобов`язань за кредитним договором від 22 грудня 2006 року № 0, отже такий договір не може вважатись укладеним відповідно

до вимог статтей 203, 1054 ЦК України.

Доводи касаційної скарги стосовно неналежної експерта від 24 листопада

2020 року № 3938-20 законодавчим вимогам фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди щодо їх оцінки, проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази, тому є необґрунтованими.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Не заслуговують на увагу також доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції порушено статтю 367 ЦПК України, оскільки суд апеляційний суд вдався до збору та оцінки нових доказів, з огляду на таке.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь

у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 не брала участі у розгляді справи

у суді першої інстанції, а тому не могла заявляти клопотання щодо проведення експертизи, а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано розглянув клопотання про призначення експертизи.

Колегія суддів відхиляє посилання касаційних скарг на відповідну судову практику Верховного Суду, оскільки у наведених справах та у справі, яка переглядається, різні фактичні обставини, а тому й інше правозастосування.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної постанови, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження апеляційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки таке судове рішення

є законними та обґрунтованими, прийнятим з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо поновлення виконання оскаржуваних судових рішень

Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції

у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року зупинено виконання постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року

до закінчення його перегляду у касаційному порядку, виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року

в оскаржуваній частині залишити без змін.

Поновити виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська