Постанова

Іменем України

08 лютого 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2143/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 06 жовтня 2021 року

в складі судді Орєхова О.І.

у справі №357/3748/21Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд»

до ОСОБА_1

про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» (далі - ТОВ «Агромонтажбуд», Товариство) звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 529 808,00 грн, а також нараховані у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України на суму боргу 3% річних у розмірі 39 453,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 85 771,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 26.07.2018 вчинив односторонній правочин, за яким зобов`язався за іншу особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нормагро» (далі - ТОВ «Нормагро») виконати обов`язок зі сплати 16 000,00 Євро, що еквівалентно 529 088,00 грн, в строк до 01.10.2018. Однак, в строк визначений в односторонньому правочині ОСОБА_1 зобов`язання не виконав та борг не повернув.

Додав, що на час вчинення правочину та на даний час ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Нормагро», у зв`язку з чим він мав право виконувати зобов`язання ТОВ «Нормагро». Реальність виконання обов`язку щодо суми обумовлена тим, що ТОВ «Нормагро» влітку 2018 року необхідно було придбати автонавантажувач для сезонних робіт із зерном. В липні 2016 року ТОВ «Агромонтажбуд» придбало у польської компанії навантажувач за ціною 120 000,00 польських злотих, що еквівалентно 27 436,00 Євро або 751 200,00 грн.

В 2018 році відповідач від імені ТОВ «Нормагро» запропонував ТОВ «Агромонтажбуд» продаж навантажувача за балансовою ціною 616 000,00 грн, взявши на себе зобов`язання доплати вартості ціни в сумі 16 000,00 Євро. Зауважив, що даний розрахунок доплати відповідач здійснив самостійно, виходячи з того, що навантажувач ТОВ «Агромонтажбуд» придбав за 27 436,00 Євро, продаж на користь ТОВ «Новагро» здійснювався, без врахування ПДВ, за ціною 16 737,00 Євро, тобто різниця вартості разом з витратами по доставці та реєстрації навантажувача в Україні становить 16 000,00 Євро.

Відповідач позов не визнав та подав відзив, в якому зазначив, що за умовами договору, укладеного між ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро», вартість автонавантажувача було визначено у сумі 616 000,00 грн. Жодних додаткових угод між сторонами цього договору щодо зміни ціни навантажувача укладено не було. А розписка від 26.07.2018 за своєю суттю є його фінансовою порукою за зобов`язаннями ТОВ «Нормагро» з приводу оплати вартості автонавантажувача.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агромонтажбуд» боргу в сумі 529 808,00 грн, 3% річних в сумі 39 453,00 грн та судовий збір в сумі 9 825,48 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, внаслідок чого необґрунтовано визнав розписку ОСОБА_1 від 26.07.2018 як укладення зобов`язання щодо зміни ціни вартості предмету договору від 17.07.2018.

Зазначив, що за умовами договору купівлі-продажу від 17.07.2018, укладеного між ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро», останній зобов`язався перерахувати на рахунок позивача 100% вартості (616 000,00 грн) за товар (автонавантажувач) на поточний рахунок продавця в національній валюті. А розписка від 26.07.2018 була видана ним, як порука, виключно для здійснення повної оплати згідно вартості автонавантажувача за договором купівлі-продажу від 17.07.2018, а не для оплати понад суму, яка встановлена в договорі.

Також зазначив, що суд безпідставно не застосував положення ст. 638, 651, 653, 654 ЦК України, внаслідок чого не врахував, що розписка укладена ОСОБА_1 одноособово, без письмового погодження товариств - сторін договору; ОСОБА_1 не є стороною договору від 17.07.2018. А тому така розписка не свідчить про внесення змін щодо ціни предмету договору.

Зауважив, що оскільки ТОВ «Нормагро» сплатило на користь ТОВ «Агромонтажбуд» повну вартість товару на підставі договору, то видана ним розписка припинила свою дію, у зв`язку з припиненням договірних зобов`язань ТОВ «Нормагро».

Крім того, ОСОБА_1 посилався на те, що розписка від 26.07.2018 була його порукою за оплату ТОВ «Новагро» повної вартості автонавантажувача в сумі 616 000,00 грн, вказаної в Договорі від 17.07.2018. А на момент складення розписки йому не було відомо про повну оплату товару в день укладення договору.

На час укладення 17.07.2018 договору між ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро» ОСОБА_1 одночасно був учасником обох товариств, а також був засновником цих товариств. В подальшому рішенням Господарського суду Київської області від 25.02.2021 у справі №911/2044/20 ОСОБА_1 виключено зі складу учасників ТОВ «Агромонтажбуд».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував, що між ним та ТОВ «Агромонтажбуд» в особі директора Ярмоленка В.В. було погоджений такий порядок розрахунку за автонавантажувач за Договором: передоплата у розмірі 20% від договірної вартості автонавантажувача, що складала еквівалент 4 011,14 Євро, та мала бути сплачена ТОВ «Агромонтажбуд» по зобов`язанням зі сплати податку на додану вартість за відчуження автонавантажувача; залишкова сума вартості у розмірі 16 044,56 Євро, що мала бути сплачена ТОВ "Нормагро" після фактичної передачі автонавантажувача.

Також зазначив, що оскільки він одночасно перебував у складі засновників ТОВ «Нормагро» та ТОВ «Агромонтажбуд», то документи, якими посвідчувалась фактична передача автонавантажувача, були підписані між продавцем та покупцем до моменту фактичної передачі автонавантажувача.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідач та його представник - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник ТОВ "Агромонтажбуд" - Козачков В.Л. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання за розпискою, яка за своєю суттю є зміною умов договору щодо ціни товару, укладеного між ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро», у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов за неправильного встановлення обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2018 року між ТОВ «Агромонтажбуд» (продавець) та ТОВ «Новагро» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №1707/1 (далі - Договір).

Згідно пунктів 1.1., 2.1. Договору, продавець зобов`язується передати належний йому товар (Автонавантажувач телескопічний JCB, 2012 року випуску) у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах Договору.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що загальна ціна товару, що продається за цим Договором становить 616 000,00 грн, в тому числі ПДВ 102 666,67 грн, що станом на дату укладення договору за офіційним курсом НБУ становило еквівалент 20 055,70 Євро.

В пункті 4.1., 4.2. Договору сторони погодили, що покупець зобов`язується перерахувати 100% коштів за товар на поточний рахунок продавця в національній валюті України (гривні). Фактом оплати товару є надходження грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.4., 5.5. Договору, перехід права власності відбувається в момент оплати товару. Місце передачі товару: склад продавця. Строки передачі товару 3 робочі дні після оплати вартості товару.

Згідно п. 8.1. Договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами умов Договору.

Згідно розписки від 26.07.2018, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 зобов`язався за ТОВ «Новагро» доплатити до повної вартості ТОВ «Агромонтажбуд» за навантажувач JCB -532-125 16 000,00 Євро, до 01.10.2018.

Оскільки, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 позивач доводив, що у відповідача виник обов'язок, як поручителя, за зобов'язаннями ТОВ "Новагро" за Договором купівлі-продажу №1707/1 від 17.07.2018, то доведенню підлягає не виконання саме боржником ТОВ "Новагро" обов'язку, визначеного умовами договору.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Новагро» у відповідності до умов договору від 17.07.2018 здійснило оплату за автонавантажувач шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 616 000,00 грн на поточний банківський рахунок ТОВ «Агромонтажбуд», що підтверджується платіжним дорученням №3786 від 17.07.2018. Тобто, оплата за автонавантажувач ТОВ «Нормагро» була здійснена у розмірі погодженому сторонами договору до моменту видачі 26.07.2018 ОСОБА_1 розписки. Дана обставина не спростована позивачем.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи позивача про існування у ТОВ "Нормагро" перед ним заборгованості є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що розписка від 26.07.2018 за своїм змістом не є зобов`язанням щодо зміни умов договору від 17.07.2018 в частині вартості ціни товару, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В частині 1 статті 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В свою чергу, ч. 1 ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.04.2020 у справі №916/188/17 зазначив, що відповідно до ст. 11, 525, 526, 629 ЦК України, договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами і за загальним правилом сторони не мають права змінити умови відповідного зобов`язання в односторонньому порядку, а повинні виконувати його належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Системний аналіз наведених положень закону вказує на те, що зміни до договору вносяться за згодою сторін такого договору і внесення змін здійснюється в такій же формі, що й договір.

Як вже неодноразово вказувалося вище, 17.07.2018 між ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро» було укладено договір купівлі продажу, предметом якого є автонавантажувач.

Пунктом 8.2. Договору купівлі-продажу від 17.07.2018 визначено, умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документу.

Зі змісту вищевказаного договору вбачається, що ОСОБА_1 не є його стороною. Більше того, розписка складена відповідачем 26.07.2018 одноособово без письмового погодження з боку ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро».

Матеріали справи не містять доказів, що між ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро» було укладено письмовий договір про внесення змін до Договору від 17.07.2018 щодо внесення змін до вартості предмета договору.

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що розписка складена ОСОБА_1 є фактично договором про зміну умов договору стосовно вартості автонавантажувача, оскільки позивач посилався у позові на те, що розписка фактично договором поруки.

Позов заявлено до ОСОБА_1 , як до фізичної особи. А правовідносини щодо дій ОСОБА_1 в інтересах ТОВ "Новагро" є господарськими.

Водночас, у разі якщо позивач вважає, що у ТОВ "Новагро" існує заборгованість, то підлягає доведенню не в цій справі, а в справі за правилами господарського судочинства. У даній справі ТОВ "Новагро" не є учасником, оскільки позов заявлено до ОСОБА_1 , як до фізичної особи, - поручителя цього товариства.

Відтак, односторонній правочин у вигляді розписки вчинений ОСОБА_1 не може свідчити про зміну умов Договору щодо ціни автонавантажувача.

Таким чином, оскільки договірні зобов`язання ТОВ «Новагро» припинено у зв`язку з повною оплатою вартості автонавантажувача, то видана ОСОБА_1 розписка від 26.07.2018, яка фактично забезпечувала виконання такого обов`язку ТОВ «Новагро», припинила свою дію.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_1 відсутні зобов`язання перед ТОВ «Агромонтажбуд» за розпискою від 26.07.2018.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у ОСОБА_1 зобов`язання перед ТОВ «Агромонтажбуд» зі сплати боргу в сумі 16 000,00 Євро за розпискою від 26.07.2018.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував та як наслідок дійшов помилкового висновку про задоволення позову і стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агромонтажбуд» боргу в сумі 529 088,00 грн.

Оскільки суд дійшов неправильного висновку про задоволення позову в частині стягнення боргу, то у суду були відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення 3% річних.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, ухвалене за неповного встановлення обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Зважаючи на те, що апеляційна скарги не містить доводів незгоди з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат і рішення в цій частині не оскаржувалося позивачем, то суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 14 791,00 грн (а.с. 183-184), тобто в більшому розмірі ніж визначено Законом України "Про судовий збір", оскільки оскаржувана сума, яка стягнута судом становить 569 261,00 грн (1,5% від 569 261,00 становить 8538,92 грн.

Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення боргу та 3% річних з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, з ТОВ "Агромонтажбуд" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 12 808,37 грн (8538,92х150%), що пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення боргу та 3% річних - скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 529 808 грн 00 коп. та 3% річних у розмірі 39 453 грн 00 коп. - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 12 808 (дванадцять тисяч вісімсот вісім) грн 37 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець