П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/767/21

Провадження № 22-ц/4815/393/22

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Сільман А.О.

Рішення суду першої інстанції проголошено

повним текстом без фіксації перебігу судового

засідання технічними засобами

(за неявки учасників справи):

02.11.2021 року у м. Радивилів

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Куль Ілона Василівна;

відповідача адвокат Шмайхель Андрій Анатолійович;

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шмайхеля Андрія Анатолійовича на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину спільного майна, набутого під час спільного проживання як чоловіка та жінки,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивувала тим, що проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2014 року, вели спільне господарство та були поєднані спільним побутом.

В 2015 році ОСОБА_2 придбав будинок у власність, в якому вони проживала однією сім`єю. За час спільного проживання з відповідачем вона витрачала кошти на ремонт та облаштування будинку. Важає, що житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя, у зв`язку з чим просила задовольнити позов.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2021 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2014 року по травень 2021 року.

Визнано спільним майном ОСОБА_1 і ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними господарськими спорудами в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними господарськими спорудами у АДРЕСА_1 .

Представником ОСОБА_2 адвокатом Шмайхелем А.А. подано апеляційну скаргу, де покликається на часткові незаконність і необґрунтованість судового рішення, що полягає у невідповідності висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про те, що рішення суду попередньої інстанції в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю ним не оскаржується. Заявник не згоден із висновками суду про задоволення вимог в частині визнання спірного житлового будинку спільним майном ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , оскільки жодного рішення про передачу у власність відповідачу житлового будинку АДРЕСА_1 Боратинська сільська рада не приймала. Наявне є лише рішення про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0, 25 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :06:023:0004 по АДРЕСА_1 . При цьому свідок ОСОБА_3 вказував, що незаконно видав довідку №415 від 12.10.2016 для реєстрації права власності за відповідачем, адже він не мав житла і потребував його. Ці обставини засвідчено і довідкою Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області №02-15/61 від 02.09.2021.

Між тим, судом залишено без уваги дані факти і в оскаржуваному рішенні їх не відображено.

Вважав, що сама по собі державна реєстрація прав не є підставою для виникнення права власності і такої підстави закон не передбачає. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постановах від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі №916/675/15, від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18.

Крім іншого, ОСОБА_1 не пред`являла вимог про визнання спільним майном сторін спірного житлового будинку, що свідчить про вихід судом за межі позову.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання спільним майном сторін житлового будинку АДРЕСА_1 , ухваливши нове про відмову ОСОБА_1 у задоволенні цієї вимоги до ОСОБА_2 .

Тому рішення Радивилівського районного суду Рівненської області оскаржується в частині визнання спільним майном сторін житлового будинку АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на Ѕ частку цього будинку. В решті (щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу) судове рішення не оскаржувалося.

У поданому відзиві представник позивача адвокат Куль І.В., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити..

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перекриши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості вимог позивача, оскільки сторони під час спірних правовідносин проживали разом однією сім`єю, мешкали разом та вели спільний побут. Під час проживання однією сім`єю вони набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в облаштування якого та надвірних будівель вкладали спільні грошові кошти. Речове право на спірний будинок було зареєстроване за ОСОБА_2 .

Оскільки з приводу спірного майна письмового договору між ними укладено не було, тому відповідно до вимог сімейного законодавства вважається, що спірний житловий будинок належить їм на праві спільної сумісної власності.

Отже, презюмується, що спільне сумісне майно подружжя при його поділі підлягає поділу з розрахунку по Ѕ частці за кожним, а тому суд дійшов переконання про визнання за ОСОБА_1 права на оспорювану частку. При цьому визнав спільним майном сторін житловий будинок АДРЕСА_1 .

Проте з такими висновками погодитися можна частково.

Як убачається зі свідоцтва про вінчання, 23 жовтня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснили обряд вінчання в м. Олешки Херсонської області, про що видано відповідне свідоцтво (а.с. 8).

Згідно з довідками Крупецької сільської ради № 146 від 14.05.2021, № 335 від 02.09.2021 позивач проживала в АДРЕСА_1 з травня 2015 року по травень 2021 року.

З`ясовано, що ОСОБА_2 проживав за однією адресою з позивачем, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 01 липня 2019 року.

З пояснень свідка ОСОБА_3 видно, що з 2015 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, піклувались один про одного, вели спільне господарство та побут в АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи видно, що 27.08.2015 відповідачем було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Крупецької сільської ради Радивилівського району Рівненської області № 86 від 09.09.2016 ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,25 га, кадастровий номер :06:023:0004.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок загальною площею 59,4 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,25 га кадастровий номер :06:023:0004, за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 .

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 01.07.2019, проведеним Крупецькою сільською радою Радивилівського району Рівненської області, підтверджується, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, земельної ділянки площею 0,25 га у АДРЕСА_1 .

З апеляційної скарги вбачається, що факт проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 2014 року по травень 2021 року заявником не оскаржується.

З пояснень позивача, які підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_3 , встановлено, що сторони проживали в господарстві в АДРЕСА_1 з 2015 року по травень 2021 року. Ці пояснення підтверджуються довідками Крупецької сільської ради № 146 від 14.05.2021 та № 335 від 02.09.21.

Судом правильно взято до уваги і те, що зі свідчень ОСОБА_3 сторони проживали як подружжя, їздили в ротацію, після чого повертались в сім`ю, вели домашнє господарство. Оточуючі сприймали їх як подружжя.

З наданих позивачем дублікатів чеків АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що протягом 2015-2020 років ОСОБА_1 систематично перераховувала кошти на картковий рахунок ОСОБА_2 ,

Окрім того, згідно з квитанціями АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 протягом 2017 року по 03 жовтня 2021 року перераховував кошти на рахунок позивача.

Частиною 2 ст. 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

З`ясовано, що 27.08.15 відповідачем виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .

17 жовтня 2016 року ним зареєстровано право приватної власності на житловий будинок загальною площею 59,4 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,25 га кадастровий номер :06:023:0004, за адресою:

АДРЕСА_1 показань ОСОБА_3 вбачається, що з урахуванням подружніх відносин сторін нерухоме майно по АДРЕСА_1 було надана сторонам для спільного користування.

Беручи до уваги наведені докази, суд дійшов правильного висновку, що спірний будинок придбаний сторонами за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому є спільним майном подружжя.

Докази, які надані позивачем на підтвердження обставин позову, відповідачем не спростовані.

Тому повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин з приводу права ОСОБА_1 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 до застосування підлягають норми матеріального парва, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за позивачем право власності на Ѕ частину спірного майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем з порушенням вимог закону, оскільки відсутній право встановлювальний документ, то вони на увагу не заслуговують. Так, даний юридичний факт є доконаним і встановленим, його не оспорено, а тому він створює відповідні права і обов`язки.

В частині ж аргументів заявника про вихід судом за межі позовних вимог, то вбачаються порушення норм процесуального права, що призвели до вирішення вимоги, яка позивачем не пред`являлася. Ці обставини стосуються визнання судом першої інстанції спільним майном сторін спірного житлового будинку.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому в частині вирішення правовідносин, з приводу яких не заявлялися відповідні вимоги,оскаржуване рішення слід скасувати.

Решта доводів апеляційної скарги на увагу колегії суддів не заслуговують у зв`язку з їх необґрунтованістю і тому відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для часткового задоволення апеляційної скарги відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення судом першої інстанції норм процесуального парва, що призвело до частково неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шмайхеля Андрія Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2021 року в частині визнання спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 15.02.2022

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків