Справа № 758/4924/21 Головуючий 1 інстанція- Анохін А.М.
Провадження № 22-ц/824/2842/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м.Києва від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивований тим, що він перебував у шлюбі із відповідачкою, який розірвано. Від шлюбу із відповідачкою він має сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що 17 березня 2020 року Подільським районним судом м.Києва видано наказ, яким стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись нате, що при винесенні судового наказу суду не було відомо і не враховано, що на його утриманні є ще двоє малолітніх дітей, просив суд зменшити розмір встановлених судовим наказом Подільського районного суду м.Києва від 17 березня 2020 року аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частини частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29 липня 2021 року позов задоволено частково. Ухвалено зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 на підставі судового наказу Подільського районного суду м.Києва від 17 березня 2020 року. Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) позивача щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Припинено нарахування аліментів по судовому наказу Подільського районного суду м.Києва від 17 березня 2020 року.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну

- 2 -

скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що позивачем не надано доказів щодо його неможливості утримувати їх спільного сина ОСОБА_3 , а сам факт наявності двох інших малолітніх дітей не є підставою для зменшення аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення аліментів на одну дитину за рахунок збільшення утримання на інших дітей. Суд не звернув уваги на її доводи, що позивач має власний шкіряний бізнес і докази про погіршення його матеріального стану відсутні, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 16 вересня 2020 року у спарві № 565/2017/19. Як і не врахував її аргументи, що син навчається Ірпінському державному коледжі економіки на денній формі і потребує витрат на проїзд, кишенькових тощо.

Позивач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п.3 ч.1 ст.176 ЦПК Україниціна позову у справах про стягнення аліментів (припинення чи звільнення від їх сплати) визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом на утримання сина ОСОБА_3 .

При цьому суд виходив із того, що на утриманні позивача перебуває троє неповнолітніх дітей, а тому виходячи із принципу справедливості та розумності розмір аліментів за судовим наказом необхідно зменшити та стягувати кошти у в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) позивача щомісячно.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення.

Судовий наказ може бути видано, якщозаявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину (п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України).

Згідно ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п.4 ч.1

- 3 -

ст.161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до приписів ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебавали у зареєстрованому шлюбі, який розірвано.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Подільського районного суду м.Києва від 17 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також, судом встановлено, що на утриманні ОСОБА_2 окрім сина ОСОБА_3 перебуває ще двоє малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За таких обставин, суд першої інстанції вірно задоволив вимоги частково і зменшив розмір аліментів на сина ОСОБА_3 до 1/5 частини заробітку.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом того факту, що наявність двох інших малолітніх дітей у позивача не є підставою для зменшення аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення аліментів на одну дитину за рахунок збільшення утримання на інших дітей, колегія судді відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, даний спір стосується зменшення розміру аліментів, стягнутих на підставі судового наказу. Особливістю наказного провадження є розгляд заяви про видачу судового наказу без проведення судового засідання і повідомлення заявника і боржника, що фактично позбавляє боржника можливості висунути свої заперечення та аргументи, в тому числі щодо наявності у нього інших утриманців.

Саме тому ч.7 ст.170 ЦПК України передбачає право боржника у разі видачі судового наказу відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу звернутися до суду з позовом про

- 4 -

зменшення розміру аліментів. За змістом даної норми зменшення розміру аліментів можливе не тільки у випадку зміни матеріального або сімейного стану боржника, як помилково вважає відповідачка, а й у зв`язку із неврахуванням судом при видачі судового наказу матеріального або сімейного стану боржника, чи інших обставин, які впливають на визначення розміру аліментів.

В даній справі, суд видав наказ без урахування знаходження на утриманні ОСОБА_2 окрім сина ОСОБА_3 ще двох малолітніх дітей.

По-друге, посилання відповідачки на те, що зменшення аліментів на сина ОСОБА_3 відбувається за рахунок збільшення утримання на інших дітей, недоречні та невірні. Жодних доказів цього не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має власний шкіряний бізнес і докази про погіршення його матеріального стану відсутні необгрунтовані з викладених вище підстав.

Це ж стосується посилань на правову позицію Верховного Суду у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, які не є релевантними, оскільки у наведеній справі, встановлені інші фактичні обставини, а саме аліменти стягнуті за рішенням суду, а не за судовим наказом, а сімейний стан платника аліментів змінився вже після ухвалення рішення. Тоді як у даній справі, спірні правовідносини виникли на підставі судового наказу та у зв`язку із неврахуванням судом при його видачі усіх обставин, які мають враховуватися судом при визначенні розміру аліментів.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом аргументів відповідачки про те, що син ОСОБА_3 навчається Ірпінському державному коледжі економіки на денній формі і потребує витрат на проїзд, кишенькових тощо, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, колегія суддів вважає необгрунтованими, поскільки в такому випадку закон, а саме ст.185 СК України, встановлює інший спосіб захисту прав дитини, зокрема можливість стягнення крім аліментів ще й додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, в тому числі розвитком здібностей дитини.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обгрунтування рішення, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки та її мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а

- 5 -

тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: