Постанова

Іменем України

09 лютого 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2114/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 28 вересня 2021 року

в складі судді Заставенко М.О.

у цивільній справі №753/15222/21 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго») (далі - КП «Київтеплоенерго», Підприємство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що власник ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, просив стягнути з останньго заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 7 484,93 грн.

Також, просив стягнути заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 8 417,99 грн та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 621,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі Договору №602-18 від 11.10.2018 про відступлення права вимоги (цесії) ПАТ "Київенерго" відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії КП "Київтеплоенерго" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 7 484,93 грн.

Зазначив, що з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП "Київтеплоенерго", яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ "Київенерго". Проте, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2021 становить 8 417,99 грн та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 621,93 грн, що разом становить 12 039,92 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП "Київтеплоенерго" заборгованість за період з 01.05.2018 по 01.05.2021 за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 12 039,92 грн; судові витрати в розмірі 1 399,70 грн.

В частиніпозовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що до 01.05.2018 не існувало такого постачальника, як КП «Київтеплоенерго», а тому і заборговувати він йому не міг.

Суд в рішенні дійшов протилежних висновків, а саме в рішенні зазначено, що заборгованість за період до 01.05.2018 позивачем не доведена та поряд з цим ухвалено рішення про стягнення з відповідача заборгованості за інший період, до якої включено заборгованість у сумі 7 484,93 грн за період до 01.05.2018.

Суд дійшов хибного висновку, що відповідачем не надано жодного заперечення щодо сплати за комунальні послуги у період з 01.05.2018.

Суд не врахував, що Договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, а заборгованість позивач просить за період з 01.05.2018.

Зазначив, що на підтвердження надання послуг з централізованого опалення позивачем надано відомість обліку споживача теплової енергії ОСББ «Еверест» та корінці наряду на встановлення лічильнику тепла споживача ОСББ «Еверест». Проте, на думку скаржника, дані докази не підтверджують наявність у нього заборгованості за послугу з централізованого опалення.

Також зазначив, що позовна заява не містить жодних посилань на підтвердження наявності заборгованості за послуги постачання гарячої води на суму 3 621,93 грн.

Зауважив, що позивач просить стягнути заборгованість за спожиті тепло та гарячу воду за період з 01.05.2018, тоді як на підтвердження такої заборгованості надає розрахунок за інший період, з 01.11.2018. Поряд з цим додав, що до позовної заяви позивач надав документ - розрахунок заборгованості, який містить посилання на його прізвище, адресу та такі терміни як «послуги центрального опалення та постачання гарячої води», але цей розрахунок заборгованості за період з 01.05.2018 по 31.05.2021, складений станом на 01.06.2021. При цьому, позивачем не зазначено, в якому розрахунку заборгованості враховано здійснені відповідачем платежі, на підтвердження чого були надані копії квитанцій.

Резюмував, що у визначений законом спосіб позивачем не доведено існування заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також, не погоджуючись з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд дійшов хибного висновку про вісдутність в матеріалах справи розрахунку заборгованості за період до 01.05.2018, оскільки такий розрахунок було надано. Додав, що на підтвердження заборгованості за період до 01.05.2018 до позовної заяви також було долучено Додаток №1 до Договору цесії №602-18 з урахуванням оплат відповідача за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 7 484,93 грн (збій у програмі), замість Додатку №1 до Договору цесії на дату укладення цього Договору цесії у розмірі 9 664,86 грн, який відповідає оригіналу. Станом на дату укладення договору цесії до позивача перейшло право вимоги за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 9 664,86 грн. А станом на дату подачі даного позову заборгованість за період до 01.05.2018, з урахуванням оплат відповідача,здійснених після укладення договору цесії, становить 7 484,93 грн.

Вважав, що не врахування судом доказів, як то договір цесії, додатки до нього, розрахунки заборгованості, які підтверджують розмір заборгованості за період до 01.05.2018, свідчать про допущення порушення норм процесуального права.

Наголосив на тому, що вищевказані докази, які підтверджують заборгованість за період до 01.05.2018 були подані до суду першої інстанції і на даний час договір цесії, за яким перейшло право вимоги на суму 7 484,93 грн, у визначеному законом порядку не визнано недійсним.

Зазначив, що відповідач щомісяця отримував платіжні документи, в яких зазначалась сума заборгованості, однак наявну заборгованість так і не погасив, тоді як власність зобов'язує. При цьому, відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку за адресою: АДРЕСА_1 , не звертався та з претензією на адресу постачальника про неотримання послуг теж не звертався.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду в оскаржуваній частині, позивач посилався на те, що він у визначений судом строк звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи з викликом сторін, однак, в порушення вимог ст. 279 ЦПК України, суд позбавив його права на подання додаткових пояснень, клопотань, доказів, що призвело до неповного з'ясування обставин справи в частині відмовлених позовних вимог.

За наведених обставин просив скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 7 484,93 грн.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга КП «Київтеплоенерго» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири ОСОБА_1 у період до 01.05.2018 надавалися ПАТ "Київенерго". А з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири АДРЕСА_1 надаються позивачем КП "Київтеплоенерго". При цьому, КП «Київтеплоенерго» має право вимоги до відповідача на сплату заборгованості, яка виникла за період до 01.05.2018.

Так, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого орагну Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що КП «Київтеплоенерго» не має права вимагати заборгованість за період до 01.05.2018 та відповідно нараховувати заборгованість, яка виникла з 01.05.2018.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно розрахунку заборгованості, за період з 01.05.2018 по 31.05.2021 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за спожиті послуги з центріалізованого опалення в сумі 8 417,99 грн та за послуги гарячого водопостачання в сумі 3 621,93 грн, що разом становить суму 12 039,92 грн.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за період з 01.05.2018 по 31.05.2021 в сумі 12 039,92 грн.

Також, матеріали справи не містять доказів, що у вказаний період ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не надавалися послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, як і не містять матеріали справи доказів, що такі послуги надавалися неналежної якості.

Суд першої інстанціїї, встановивши вищевказані обставини справи та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних про стягнення з відповідача заборгованості за період 01.05.2018 по 31.05.2021 у розмірі 12 039,92 грн.

До того ж, ухвалюючи рішення в цій частині, суд взяв до уваги, що платежі, на які посилається відповідач, відображено у вищевказаному розрахунку позивача та враховано при обчисленні боргу. Більше того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що більшість квитанцій, на які вказує відповідач, повторюються, а деякі з них про сплату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період, відмінний від спірного. Відтак, не є підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивачем не зазначено в якому розрахунку враховано здійснені відповідачем платежі за оплату послуг.

Суд також правильно зазначив в рішенні, що заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач на його спростування не надав до суду жодного належного доказу, а посилання на відсутність укладеного між сторонами договору не може бути підставою для звільнення споживача від сплати отриманих послуг.

Оскільки докази підтвердження сплати за отримані послуги, на які посилається відповідач враховані позивачем при формуванні розрахунку заборгованості за період з 01.05.2018 по 31.05.2021, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що наявні у справі докази спростовують розрахунок заборгованості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що в матеріалах справи наявний лише розрахунок заборгованості, який починається за період з 01.11.2018, а не з 01.05.2018, спростовуються матеріалами справи (а.с. 8-9).

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що позовна заява не містить жодних посилань на підтвердження наявності заборгованості за послуги постачання гарячої води на суму 3 621,93 грн колегія суддів вважає надуманими, оскільки в позовній заяві містяться обставини, якими позивач обгрунтовує свою вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що в рішенні суду першої інстанції зазначено, що до розміру заборгованості за період з 01.05.2018 включено заборгованість у сумі 7 484,93 грн за період до 01.05.2018 є неприйнятними, оскільки оскаржуване рішення не містить таких висновків.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які спростовують висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за період з 01.05.2018 по 31.05.2021.

Фактично доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.05.2018 суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду в цій частині ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги КП «Київтеплоенерго», що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 7 484,93 грн за період до 01.05.2018, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості у такому розмірі. Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано розрахунку заборгованості за період до 01.05.2018.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, КП «Київтеплоенерго» вказувало, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого не взяв до уваги детальний розрахунок заборгованості за період до 01.05.2018, який відображає нарахування, оплати споживача, які враховані після дати укладення договору цесії від 11.10.2018, щомісячний діючий тариф у спірний період нарахування. Також вказував, що на підтвердження розміру заборгованості за період до 01.05.2018 було надано Додаток №1 до Договору цесії №602-18 від 11.10.2018, який підтверджує перехід до Підприємства права вимоги до ОСОБА_1 з оплати заборгованості у розмірі 7 484,93 грн за період до 01.05.2018.

Колегія суддів вважає обгрунтованими такі доводи апеляційної скарги позивача, з огляду на наступне.

Як вже вказувалося вище, 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору.

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.

Пунктом 3.1.1. Договору цесії визначено, що на дату підписання Додатку №1, Додатку №2 до цього Договору актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитороу оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію.

Згідно п. 3.4.2 Договору цесії, новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 або Ддатку №2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

В матеріалах справи міститься Додаток №1 до Договору цесії, з якого вбачається, що позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 7 484,93 грн, за період до 01.05.2018, за адресою: АДРЕСА_1 .

За приписами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, положеннями ст. 204 ЦПК України закріплено презумпцію правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів, що у визначеному законом порядку договір цесії визнано недійсним.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 було надано два розрахунки заборгованості, а саме за період з 01.11.2018 по 31.05.2021 (а.с. 7) та за період з 01.09.2016 по 08.09.2021 (а.с. 141).

З обох розрахунків вбачається, що ОСОБА_1 не сплатив отримані до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 7 484,93 грн.

Зі змісту рішення суду вбачається, що посилаючись на розрахунок заборгованості за період з 01.11.2018 по 31.05.2021 (а.с. 7), суд зазначив, що станом на листопад 2018 року заборгованість становила 9 917,20 грн, станом на серпень 2019 року - 9 664,86 грн, на листопад 2019 року - 9 451,94 грн і лише станом на січень 2020 року - 7 484,93 грн, тоді як відповідно до Додатку №1 до договору цесії заборгованість ОСОБА_1 станом на жовтень 2018 року становила 7 484,93 грн.

Дійсно, зазначені обставини, на які посилається суд у рішенні, відображені у розрахунку заборгованості за період з 01.11.2018 по 31.05.2021.

В той же час, суд не надав правової оцінки іншому розрахунку заборгованості - за період з 01.09.2016 по 08.09.2021, з якого вбачається, що станом з травня по червень 2018 року заборгованість становила 9 906,72 грн, з липня 2018 року по липень 2019 року становила 9 917,20 грн, з серпня по жовтень 2019 року - 9 664,86 грн, з листопада по грудень 2019 року - 9 451,94 грн, а вже починаючи з січня 2020 року і по день звернення до суду з даним позовом заборгованість ОСОБА_1 за отримані послуги з централізованого опалення за період до 01.05.2018 становить 7 484,93 грн.

При цьому, даний розрахунок відображає нарахування; оплати споживача, які враховані при формуванні розрахунку заборгованості; діючий тариф на період нарахування.

Аналіз наведених розрахунків заборгованості в сукупності з договором цесії та додатками до нього свідчить про те, що за період до 01.05.2018 за отримані послуги з централізованого опалення за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 7 484,93 грн. А зазначення в розрахунках заборгованості про те, що після травня 2018 року та в 2019 році заборгованість становила іншу відмінну суму не вказує на відсутність заборгованості за період до 01.05.2018.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 сплачено заборгованість у сумі 7 484,93 грн, яка виникла за період до 01.05.2018.

З наведеного слідує, що позивачем доведено належними та допустими доказами наявність у ОСОБА_1 заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 7 484,93 грн, за період до 01.05.2018.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права та неповне з`ясування судом обставини в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення боргу за період до 01.05.2018, неповно встановив обставини справи, порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, а тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 7 484,93 грн за період з 01.05.2018.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення в частині і ухвалює в цій частині нове судове рішення.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви КП «Київтеплоенерго» у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в сумі 2 270,00 грн (а.с. 3), а за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі визначеному законом - 3 405,00 грн (а.с. 187).

Беручи до уваги викладене, зважаючи на ціну позову, та те, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь КП "Київтеплоенерго" підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 675,00 грн (2270+3405).

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374-376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (; місцезнаходження: м. київ, площа Івана Франка, 5) заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року в сумі 7 484 (сім тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 93 коп.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 31 травня 2021 року - залишити без змін.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року в частині стягнення судового збору - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір в сумі 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець