Провадження №22-ц/812/374/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2022 року м. Миколаїв

справа № 490/1284/21

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури і Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Молотковим Вадимом Миколайовичем на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 23 грудня 2021 року під головуванням судді Саламатіна О.В., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - ГУНП в Миколаївській області) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 08.07.2017 року слідчим Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області внесено відомості до ЄРДР за № 0003035 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України та розпочате досудове розслідування, в зв`язку із чим 09.07.2017 року його затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 10.07.2017 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч.4 ст. 296 КК України. 12.07.2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах лікувальної установи на строк 30 діб, до 12 серпня 2017 року включно. 09.08.2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва у продовженні застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах лікувальної установи відмовлено, крім того даною ухвалою слідчим суддею встановлено необґрунтованість підозри. 11.08.2017 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва визнано протиправним незаконне тримання його під вартою в умовах лікувальної установи. 29.12.2017 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України. 21.01.2018 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 затверджено обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_1 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. 06.02.2020 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 до Центрального районного суду м. Миколаєва подано постанову про відмову від державного обвинувачення відносно позивача з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. 07.02.2020 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №490/904/18 кримінальне провадження закрито у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Посилаючись на те, що він незаконно перебував під слідством та судом 943 дні, а саме з 09.07.2017 року по 07.02.2020 року, позивач просив стягнути на його користь за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1 000 000 грн відшкодування моральної шкоди, завданної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Як вказав позивач, мінімально встановлений законом розмір відшкодування моральної шкоди за вищевказаний період його незаконного перебування під слідством та судом становить 186 016 грн 18 коп., проте, на його думку, розмір спричиненої йому моральної шкоди є значно більшим. Так, незважаючи на отримання ним тілесних ушкоджень у вигляді наскрізного вогнепального поранення лівого колінного суглобу та наскрізного вогнепального поранення лівого гомілковостопного суглобу з переломом внутрішньої щиколотки, коли він знаходився в лікарні швидкої медичної допомоги після щойно проведеного оперативного втручання 09.07.2017 року його було незаконно затримано в порядку ст. 208 КПК України та 12.07.2017 року на кареті швидкої медичної допомоги доставлено до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та на підставі ухвали судді відносно нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах лікувального закладу на один місяць. Отже, отримавши тяжке тілесне ушкодження, потребуючи цілодобової медичної допомоги він до 11.08.2017 року знаходився під дією найсуворішого з можливих запобіжних заходів - тримання під вартою, був позбавлений можливості спілкування з рідними та друзями, реалізації своїх звичок і бажань. Крім того, не зважаючи на обов`язковість звільнення з-під варти на підставі ухвали слідчого судді від 09.08.2017 року про відмову в задоволенні клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визнання підозри необґрунтованою, маючи нестерпне бажання повідомити рідним та друзям про те, що підозра у вчиненні ним злочину проти життя іншої людини є необґрунтованою, по 11.08.2017 року продовжував перебувати під вартою, від чого зазнав додаткових моральних страждань. Хоча з 11 серпня 2017 року по 29 грудня 2017 року він не перебував під дією запобіжних заходів, однак, розуміючи що є підозрюваним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, мав необхідність пояснювати оточуючим про незаконність обвинувачення.У зв`язку з набуттям широкого резонансу справи про вбивство в центрі міста Миколаєва, у зв`язку з повідомленням у ЗМІ про те, що саме він є підозрюваним у заподіяному, зазнав обмежень у спілкуванні зі звичним колом осіб, друзями та знайомими, які побоювались його, що призвело до суттєвих змін у звичному житті.

Як вказав позивач, після зміни повідомлення про підозру та направлення обвинувального акту до суду він був змушений приймати участь в судових засіданнях, відкладаючи звичайні справи, був обмежений у вільному пересуванні, був вимушений заспокоювати рідних людей, сподіваючись на законне та справедливе судове рішення. Крім того, під час судового розгляду в залі суду був присутній потерпілий, який неодноразово нецензурно висловлювався в бік позивача, адже був впевнений, що саме він спричинив смерть його рідній людині. За твердженням ОСОБА_1 ці події завдавали йому значних моральних страждань, в нього підвищувався тиск, боліла голова та був пригнічений стан, адже він розумів що невинуватий у вчиненому.

ГУНП в Миколаївській області просило відмовити в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність ОСОБА_1 факту спричинення йому моральних страждань, об`єму та складових моральної шкоди. Зазначають, що факт розголосу в Інтернет-виданнях участі позивача у протиправних діях не доводить факту моральних страждань, що заподіяні органами дізнання та досудового слідства. Крім того, зазначає, що доказів існування заподіяння фізичного чи психічного впливу на позивача державними органами, що проводили дізнання та досудове розслідування не надано.

Миколаївської обласна прокуратура також просила відмовити у позові посилаючись на те, що кримінальне провадження за обвинуваченням позивача закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, що, на їх думку, не передбачає у особи виникнення права на відшкодування моральної шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також зазначала, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути доведеним позивачем бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Натомість, позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження погіршення відносин з оточуючими людьми та родичами, порушення нормальних життєвих зв`язків, негативних змін в емоційному стані, а сам по собі факт притягнення його до кримінальної відповідальності не є безумовною підставою для стягнення шкоди без установлення усіх складових елементів необхідних для цивільно-правової відповідальності.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 146 413 грн 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Молотков В.М., посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд обраховуючи розмір моральної шкоди, неправильно виходив із мінімальної заробітної плати у сумі 4723,00 грн, який визначений станом на лютий 2020 року, не застосувавши встановлений Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, як того вимагає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також суд не врахував того, що моральна шкода підлягає відшкодуванню на користь позивача більше ніж в мінімальному розмірі, безпідставно не взявши до уваги обставини, на які посилався ОСОБА_1 у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУНП в Миколаївській області - Білецька О.В., посилаючись на законність та обґрунтованість прийнятого рішення, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Тимошин В.В.- підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Прокурор Миколаївської обласної прокуратури Цвікілевич Н.В. та представник ГУНП в Миколаївській області Білецька О.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Від Державної казначейської служби надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Згідно частини першої статті 4Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Положеннями частин п`ятої та шостої статті 4 вказаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За змістом ч. 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.07.2017 року слідчим Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області внесено відомості до ЄРДР за №0003035, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України та розпочате досудове розслідування.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що 09.07.2017 року ОСОБА_1 було затримано, підставами цього зазначено сукупність очевидних ознак на місці події, які вказують на те, що саме він вчинив тяжкий злочин.

10.07.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.07.2017 року у справі 490/5947/17 ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах лікувальної установи на строк 30 діб, до 12 серпня 2017 року включно.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.08.2017 року у справі 490/5947/17 в продовженні застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах лікувальної установи відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.08.2017 року у справі №487/4222/17 визнано протиправним незаконне тримання ОСОБА_1 під вартою в умовах лікувальної установи у період часу з моменту проголошення ухвали про відмову в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою від 09.08.2017 року по момент його фактичного звільнення з під варти. Звільнено ОСОБА_1 з під варти.

29.12.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України.

31.01.2018 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 затверджено обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_1 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

06.02.2020 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 до суду було подано постанову про відмову від державного обвинувачення відносно ОСОБА_1 з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати та ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва 07.02.2020 року у справі №490/904/18 кримінальне провадження закрито у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на правовідносини, що виникли між сторонами розповсюджується Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" і ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди з врахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, перебування позивача під слідством, а також в умовах ізоляції певний термін часу порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості, а тому суд обґрунтовано вважав доведеним факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди.

Також при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_1 , та вимоги розумності і справедливості, а тому обгрунтовано вважав, що відсутні підстави для стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн., про що просив позивач.

Разом із тим, задовольняючи позов частково, вірно встановивши, що ОСОБА_1 фактично перебував під слідством та судом з 09.07.2017 року - дати затримання за підозрою у вчиненні злочину - по 07.02.2020 - дату закриття кримінального провадження, суд першої інстанції помилково виходив із розміру мінімальної заробітної плати станом на лютий за 2020 року - 4723,00 грн., тобто на час звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду, а не на час судового розгляду справи.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено з 01 січня 2021 року мінімальну заробітну плату на рівні 6000грн.

Отже, враховуючи період перебування ОСОБА_1 під слідством і судом (30 місяців і 29 днів), розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 185 720 грн 54 коп.

Водночас колегія суддів зауважує, що встановлення того факту, що розмір морального відшкодування не може бути меншим за суму, яка визначається з урахуванням встановленого законодавцем розміру мінімальної заробітної плати, не позбавляє суд визначити цей розмір у більшому розмірі, враховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат та інші обставини.

Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру морального відшкодування колегія суддів, урахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, тривалість перебування позивача під слідством і судом, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 190 000 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи судом першої інстанції, та з урахуванням усіх встановлених обставин цієї справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди саме у такому розмірі, який перевищує гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди станом на 2021 рік, апеляційний суд ураховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, ступінь негативного впливу на його життя у зв`язку із безпідставним кримінальним переслідуванням, враховуючи строк перебування під слідством та судом (два з половиною роки) у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, а також приймає до уваги доводи позивача щодо спричинення йому моральних втрат зв`язку із незаконністю дій органів досудового розслідування щодо тримання його під вартою в умовах лікувального закладу, навіть після проголошення ухвали слідчого судді про відмову в продовженні застосування до нього такого заходу, до моменту його фактичного звільнення з-під варти.

За таких обставин колегія суддів вважає, що незначне перевищення розміру моральної шкоди від мінімально встановленого законом є виправданим в цій ситуації, а відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 190 000 грн. відповідає принципу розумності та справедливості.

Отже, розглядаючи указаний спір, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов до обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову, але помилився тільки в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні. Між тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

За такого, з урахуванням конкретних обставин справи, встановлення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 190 000 грн. відповідає принципу співмірності та справедливості.

З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про наявність підстав для збільшення стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди до 1 000 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди до 190 000 грн., а в іншій частині вказане рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Молотковим Вадимом Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2021 року змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди зі 146 413 грн 00коп. до 190 000 (сто дев`яносто тисяч) грн. 00коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2022 року