19.01.2022 Єдиний унікальний номер 205/8244/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/8244/2020
Номер провадження: 2/205/551/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, ОСОБА_1 , народився у місті Дніпропетровську ІНФОРМАЦІЯ_2 . З самого народження проживав на території УРСР і сучасної України. Був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Через те, що він втратив паспорт громадянина України і іншого не отримував, був засуджений та відбував покарання, в нього виникло багато проблем з документами. Встановлення юридичного факту йому потрібно для отримання паспорту громадянина України, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду та просити суд встановити факт постійного проживання на території України, Дніпропетровської області, м. Дніпро, станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просив винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.10.2021 року було задоволено заяву позивача про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2006 року, який набрав законної сили 13.11.2006 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним та призначено покарання строком на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до постанови Перевальського районного суду Луганської області від 27.01.2009 року, яка набрала законної сили 27.01.2009 року над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлений адміністративний нагляд строком на 1 рік.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем перед судом порушується питання встановлення факту постійного проживання на території України, яке прямо впливає на набуття громадянства України за територіальним походженням особи.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, закон передбачає можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти постійного проживання на території України, що можуть мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Тобто, встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Таким чином, оскільки в даному випадку позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд доходить висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Аналогічні за своїм змістом правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши зібрані у справі докази у їх взаємозв`язку, зокрема показання допитаних під час розгляду даної справи свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які надали суду аналогічні за своїм змістом покази щодо того, що позивач, як станом на 24 серпня 1991 року, так і після цієї дати фактично мешкав на території України, однак внаслідок протиправних дій третіх осіб втратив свій паспорт громадянина Української СРСР та не зміг його відновити, зміст вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2006 року та постанови Перевальського районного суду Луганської області від 27.01.2009 року, яка набрала законної сили 27.01.2009 року, які прямо підтверджують перебування позивача на території України за відповідний проміжок часу час, вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України як на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) так і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що позивач у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у її повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити в повному обсязі.

2. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України, Дніпропетровської області, м. Дніпро, станом на 24 серпня 1991 року.

3. Стягнути з Новокодацького районного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (місце знаходження: 49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 75, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан