Справа № 755/9481/21
"12" січня 2022 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді САВЛУК Т.В.
секретаря Бурячек О.В.,
учасники справи:
представник позивача - адвокат Вишнева Ю.В., Прокопчук О.П.,
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод ц користуванні майном шляхом визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс», звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просило: «Усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 »
29 липня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.
Виходячи з положень частин 1-2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Під час розгляду справи, відповідачі не скористалися процесуальним правом подати відзив на позов з викладенням своєю позиції щодо заявлених вимог та долучити докази на підтвердження (спростування) заявлених вимог.
07 жовтня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представники відповідача - Вишнева Ю.В., Прокопчук О.П. , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснили, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана Товариством з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» на прилюдних електронних торгах. За даними, які внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Відповідач ОСОБА_1 являється колишнім власником даної квартири, а відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є членами його сім`ї, право на користування квартирою яких є похідним від право власності ОСОБА_1 . Реєстрація відповідачів у квартирі, перешкоджає позивачу в реалізації своїх прав як власника квартири, тим самим порушують справедливий баланс інтересів, оскільки новий власник несе індивідуальний і надмірний тягар, який унеможливлює в повній мірі користуватися своєю власністю.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином, процесуальними правами подати відзив на позов та докази на спростування заявлених вимог не скористалися.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, вислухавши представників позивача, наведенні доводи предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставин, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Виходячи з положень ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Видача свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів - нотаріальна дія, яка встановлює факти, що мають юридичне значення. Для нотаріуса, який вчиняє цю нотаріальну дію, основним є підтвердження факту безспірного набуття права власності на нерухоме майно саме цим набувачем та підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів.
Особливості цієї нотаріальної дії визначаються характером придбання майна - внаслідок проведення прилюдних торгів. Продаж нерухомого майна його власником при цьому є примусовим, в порядку звернення стягнення на це майно.
Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5, передбачено нову процедуру здійснення продажу майна через електронні торги з аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт: власником майна стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну, та торгів за фіксованою ціно (спосіб реалізації арештованого майна за ціною, що фіксується на період реалізації, який не передбачає її підвищення під час торгів, покупцем під час якого стає особа, яка перша за інших надіслала заявку в електронній формі через особистий кабінет та негайно (не пізніше ніж протягом 15 хвилин) сплатила на рахунок Організатора суму, визначену в інформаційному повідомленні, в безготівковій формі з використанням електронних платіжних систем).
Організатором електронних торгів, торгів за фіксованою ціною є державне підприємство (ДП «СЕТАМ»), яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи реалізації арештованого майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у цій системі, на організацію та проведення електронних торгів та торгів за фіксованою ціною, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених Порядком.
Судом встановлено, що 30 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєрова О.В.
Як вбачається з Свідоцтва про придбання майна з електронних торгів від 30 квітня 2021 року, попереднім власником квартири АДРЕСА_1 , був відповідач ОСОБА_1 , на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києві від 16 травня 2016 року по цивільній справі № 755/1494/16-ц, яке набрало законної сили 21 червня 2016 року.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, котрі є у відкритому доступі, 16 травня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_5 до Житлово-будівельного кооперативу «НЕПТУН» про визнання права власності в порядку набувальної давності, задоволено.
Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку набувальної давності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,8 кв.м., житловою площею 18,87 кв.м., що складається з однієї кімнати.
Згідно відомостей, які містяться в Реєстрі територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , значяться зареєстрованим.
Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю, незалежно від того, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. (стаття 391 Цивільного кодексу України)
Відповідно до пункту 8 частини першої ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язанням власника.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
При вирішенні питання про наявність правових підстав для визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, суд, з урахування правового статусу житла, враховує, що власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації, при цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (ст.346 ЦК України).
З моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування квартирою, яка нерозривно пов`язана з власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сім`ї попереднього власника, оскільки воно є похідним.
Згідно положень частин другої ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Як роз`яснено п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені Цивільного кодексу України.
У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. Негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
Порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб, який не суперечить закону.
Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, у постанові від 30 червня 2015 року у справі № 21-1438а15.
Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання колишнього власника житла та членів його сім`ї такими, шо втратили право користування житловим приміщенням, оскільки відповідачі, при реалізації предмета шляхом продажу нерухомого майна з прилюдних торгів, добровільно виселися з квартири, забрали свої особисті речі, однак з реєстраційного обліку не знялися, що впливає на реалізацію позивачем його прав як власника квартири на розпорядження квартирою, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав є правомірним та не суперечить вимогам чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами спору.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з положень ч. 5,6 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 810 грн. 00 коп., тобто по 2 270,00 грн. з кожного із відповідачів, які сплачено позивачем за подання позову до суду.
Враховуючи наведене та керуючись статтею 47 Конституції України, статтями 16, 19, 317, 328, 346, 386, 391 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 76-82, 89, 263-265, 274-279, 280, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Усунути перешкоди у здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Усунути перешкоди у здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Усунути перешкоди у здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент-Профіт Плюс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 гривень.
Сторони цивільного процесу:
Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - дані відсутні, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - дані відсутні, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - дані відсутні, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ст. 284 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.