Справа № 357/1688/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2022 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. , розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаною заявою в порядку окремого провадження та просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та факт перебування заявниці на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В заяві ОСОБА_1 зазначила, що встановлення цього факту їй необхідно для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Оглянувши подану заяву, суд вказує на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Зазначені положення цивільного процесуального закону узгоджуються з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 січня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно із якими в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, які не пов`язані з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Встановлення факту постійного проживання разом з ОСОБА_2 , до його смерті заявниця обґрунтовувала тим, що у неї виникли труднощі щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, в заяві заявниця зазначає, що з 09.08.2006 року перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Так, статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, проте зазначена норма не містить умов щодо надання доказів місця реєстрації членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника.

За змістом роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 5, судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Тобто, встановлення факту перебування особи на утриманні передбачає подальше звернення особи до органів Пенсійного Фонду України з метою оформлення та призначення відповідної пенсії.

В заяві ОСОБА_1 зазначає, що після смерті чоловіка ОСОБА_2 , заявниця звернулася до Білоцерківського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з питанням про призначення їй пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, однак їй було відмовлено у проведенні перерахунку, переведенні з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують сумісне проживання на день смерті з померлим чоловіком. При цьому, до поданої заяви не додано доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника і їй було відмовлено.

Факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем та її перебування на утриманні у чоловіка з урахуванням того, що той був зареєстрований до часу своєї смерті за іншою адресою, потребує доведення та лише у разі доведення та встановлення того факту, що померлий чоловік заявниці ОСОБА_2 та заявниця попри реєстрацію у передбаченому законом порядку місця їх проживання за різними адресами, фактично знаходилася на його утриманні, у заявниці виникає право на отримання пенсійного забезпечення у іншому розмірі.

Отже, у даному випадку не можна вважати, що у цій справі відсутній спір про право.

Разом з тим, суд враховує, що встановлення факту проживання заявниці ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , зважаючи на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, повинно розглядатись в порядку позовного провадження із залученням інших спадкоємців (у випадку їх наявності), що б не обмежувати останніх у праві на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що існує спір про право, та відповідно до частини 4 ст. 315 ЦПК України є підстави для відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні.

Керуючись ст.ст. 293, 315 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяБ. І. Кошель