Ухвала

08 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 950/368/21

провадження № 61-1189ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом та просив:

зменшити розмір стягуваних аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше

30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку,

до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

зменшити розмір стягуваних аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше

30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку,

до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відкликати із Лебединського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) виконавчий лист № 1810/1915/12, виданий Лебединським районним судом Сумської області 13 липня 2012 року та виконавчий лист № 950/2035/20, виданий Лебединським районним судом Сумської області 18 січня 2021 року.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Змінено розмір стягуваних з ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 1810/1915/12, виданого Лебединським районним судом Сумської області 13 липня 2012 року, аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

із 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Змінено розмір стягуваних з ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №950/2035/20, виданого Лебединським районним судом Сумської області

18 січня 2021 року, аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

із 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виконавчий лист № 1810/1915/12, виданий Лебединським районним судом Сумської області 13 липня 2012 року, та виконавчий лист № 950/2035/20, виданий Лебединським районним судом Сумської області 18 січня 2021 року, відкликано.

Постановою Сумського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задоволено.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 11 жовтня

2021 року скасовано.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру сплачуваних аліментів.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У січні 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Сумського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно

до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову

у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі,

що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до пунктів 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Пунктом 6 частини першої статті 176 ЦПК України визначено, що у позовах

про зменшення або збільшення платежів або видач ціна позову визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

У позовах про припинення платежів або видач ціна позову визначається сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік (пункт 7 частини першої статті 176 ЦПК України).

Оскарженим судовим рішенням відмовлено у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

із 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі

не встановлено. При цьому враховано зміст правовідносин сторін, висновки судів першої й апеляційної інстанції, значення результату розгляду справи для сторін та суспільства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду

від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович