Справа № 948/49/22
Провадження № 2/948/88/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2022 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.,

за участю: секретаря Порохні І.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Машівського районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «ВТБ Банк» про звільнення майна з-під арешту

в с т а н о в и в :

у січні 2022 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить звільнити з-під арешту належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно в межах заявленої суми позову, а саме 30726,01 грн, в тому числі і земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:029, оскільки органом ДВС при закінченні виконавчого провадження не було знято арешт з майна та в подальшому виконавче провадження було знищене, у зв`язку з закінченням терміну його зберігання, а тому вказане є перешкодою позивачу у вільному розпорядженні своїм нерухомим майном.

Судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні.

У судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти закриття провадження у справі, оскільки на виконанні у відділі ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження.

Заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов такого висновку.

Так, як вбачається з матеріалів справи ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 30.01.2012 року за завою ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Полтавська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» забезпечено позов та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 в межах заявленої суми позову 30726,01 грн (а.с.7).

Згідно рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16.02.2012 року, яке набрало законної сили 28.02.2012р., з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №112-СПК/11 від 22.04.2011 в розмірі 30726,01 грн та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 360,91 грн (а.с.8).

Відповідно до листів Машівського РВ ДВС Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №741 від 18.01.2022 року та №50 від 05.01.2022 р., на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №31206590 по виконанню ухвали суду від 30.01.2012, на виконання якої, державним виконавцем 31.01.2012 з відкриттям виконавчого провадженням накладено арешт на все нерухоме майно боржника та внесено до реєстру обтяжень, а 28.03.2012р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий документ направлено у зв`язку із виконанням до Машівського районного суду Полтавської області з відміткою про виконання. Повторно виконавчий документ до відділу не надходив.

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частинами першою та другою статті 57 вищевказаного Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.

Отже, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, зважаючи на те, що з позовом про звільнення майна з під арешту, накладеного в межах виконавчого провадження, може звернутися власник майна, який є відмінним від особи боржника, в той час як у даному провадженні позивач, як власник майна, є боржником у виконавчому провадженні, а відтак вказаний спір не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства і позивач може звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України, у зв`язку з чим провадження у справі необхідно закрити.

Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду висловленій у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 904/51/19 та в постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року по справі №473/4773/19.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Машівського районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «ВТБ Банк» про звільнення майна з-під арешту закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.В.Кравець