Справа № 761/4602/22
Провадження № 2-з/761/484/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про захист прав споживачів.

Одночасно з цим на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про захист прав споживачів.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 2610/24526/2012 від 04.12.2013 року виданий Шевченківським районним судом м. Києва по виконавчому провадженню №67872254, яке було відкрито приватним виконавцем Гненним Д.А. про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором.

Заявник свою заяву мотивує тим, що 16 червня 2007 року між АППБ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 37/14/07-НВС.

Відповідно до умов Кредитного договору Кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 234 000 дол. США на придбання нерухомого майна.

В якості забезпечення вимоги, що випливає з Кредитного договору 16 червня 2007 року укладено іпотечний договір, на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та має загальну площу - 61,4 кв.м.

Оскільки заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 37/14/07- НВС не погашено, 22.07.2021 року Заявник звернувся до Кредитора з відповідною заявою про реструктуризацію за процедурою, передбаченою Законом України № 1381 -IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті".

Проте, як стверджує заявник, фактично Відповідач своїми діями чинить перешкоди Позивачу в проведенні реструктуризації заборгованості, що суперечить вимогам закону, оскільки без належного розрахунку остаточної заборгованості розрахувати заборгованість відповідно до закону провести реструктуризацію неможливо.

На даний на підставі виконавчого листа №2610/24526/2012 від 04/12/2013 року відкрито виконавче провадження та проводяться активні дії з приводу продажу предмету іпотеки через публічні торги СЕТАМ.

У випадку продажу спірної квартири третім особам, або вселення третіх осіб в спірну квартиру, виконання судового рішення буде утрудненим.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за N 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що ст. 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Досліджуючи матеріали справи вбачається, що між сторонами виник спір з-приводу визнання незаконним дій ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» щодо не проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором № 37/14/07-НВС від 16 червня 2007 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 на умовах та у відповідності до Закону України № 1381-ЕХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», а також зобов`язання вчинити дії, а саме провести реструктуризацію відповідно до Закону України № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» за Кредитним договором № 37/14/07-НВС від 16 червня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 .

Додатково суд зазначає, що зі змісту ст. ст. 149, 150 ЦПК України вбачається, що зупинення стягнення на підставі виконавчих документів можливо лише у разі оскарження боржником виконавчого документу, шляхом подачі відповідної позовної заяви.

Як убачається зі змісту заяви про забезпечення, така подана заявником у зв`язку з розглядом судом позову про зобов`язання провести реструктуризацію за кредитним договором.

Суд зауважує, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Слід зазначити, що в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за N 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» чітко передбачено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, заявлені вимоги щодо зупинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження є такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

А тому, до даних правовідносин не може бути застосовано п. 6) ч. 1 ст. 150 ЦПК України, отже заява про забезпечення позову, в порушення вимог ст. 151 ЦПК України не містить обґрунтування необхідності забезпечення заяви, а також обґрунтування застування заходу забезпечення заяви, який просить застосувати заявниця.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 01 жовтня 2020 р. по справі N 524/188/18.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття заходів забезпечення заяви з урахуванням розумності, співмірності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявниця просила вжити у порядку забезпечення позову, суд приходить до обґрунтованого висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-154, 259, 353, 354 ЦПК України, з урахуванням положень Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про захист прав споживачів - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: