ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Чернівці Справа № 713/1365/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: акціонерне товариство «Альфа Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Козлова Наталія Володимирівна,

при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Пилип`юка І.В., дата складання повного тексту рішення 02 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В., про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, поновлення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на житловий будинок.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Козлової Н.В. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, номер запису про право власності: 41647688 від 22.04.2021 року про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк», . У задоволенні позову решти позовних ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено Провадження №22-ц/822/110/22

питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Вважає, що оскаржуване рішення суду в частині задоволеної вимоги ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги щодо правомірності дій Банку та державного реєстратора вказує, що АТ «Альфа-Банк» з метою виконання вимог законодавства надали державному реєстратору: повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням №10256 від 23.08.2019 року, яка була направлена іпотекодавцю рекомендованими листами з повідомленнями 05.09.2019 року та які вручені останньому 09.09.2019 року; довідку від 21.04.2021 року про розмір заборгованості; висновок про вартість майна від 20.04.2021 року.

Крім іншого, реєстраційна дія була здійснена після спливу більш як 30 днів з дати отримання іпотекодавцем вимог кредитора.

Щодо оцінки заставного майна, Банк зазначає, що іпотекодержателем дотримано вимог п.5 ст.37 ЗУ «Про іпотеку», отримано у ТОВ «Незалежна експертна компанія» висновок про вартість іпотечного майна, яка станом на 20.04.2021 року складала 645 300 грн, із зазначенням терміну його дії у 6 місяців, а право власності зареєстроване за Банком через 2 дні після отримання висновку. Крім того, договір про проведення оцінки майна не був предметом спору, не був визнаний не дійсним, оцінка не оскаржувалася.

Що стосується порушення при вчиненні реєстраційних дій ЗУ «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то такий на них не поширюється, оскільки позивачем не надано доказів, що в нього відсутнє будь-яке інше житлове майно, окрім того, яке було передано в іпотеку, не надано доказів, що на час вчинення спірної державної реєстрації позивач фактично проживала в спірному будинку та що на час вчинення такої дії позивач не була особою, яка є суб`єктом ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції». Наголошує, що реєстрація відбулася 22.04.2021 року вже після того, як вказаний закон втратив свою чинність, що свідчить про відсутність заборон на проведення такої реєстрації з боку законодавства.

Щодо розміру заборгованості АТ «Альфа-Банк» зазначає, що матеріали справи містять копію довідки від 21.04.2021 року про розмір заборгованості, яка була надана державному реєстратору, проте зазначене не є предметом позовних вимог у справі, а сам іпотекодавець не позбавлений права у випадку незгоди оспорити оцінку майна при розгляді їх вимог про відшкодування різниці між вартістю майна та розміром забезпечених іпотекою вимог в окремому позовному провадженні.

Також Банк вважає, що позивач повинна була звернутися до суду з вимогами про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності за відповідачем та визнання права власності за позивачем, а тому вимоги які заявлені позивачем є неналежним способом захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу банку ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції було вірно встановлено факт неподання відповідачем приватному нотаріусу для здійснення реєстраційної дії документів, передбачених законодавством для її вчинення.

Наголошує, що доводи апелянта щодо непоширення на спірні правовідносини ЗУ «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки той втратив чинність, є безпідставним, в силу п.2 Прикінцевих та перехідних положеннях ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», де визначено, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 24.09.2021 року.

Стверджує, що не отримувала вимогу Банку про усунення порушення, а надані суду копії поштових повідомлень не можуть розглядатися як підтвердження вручення позивачу, оскільки не містять її підпису.

На підставі наведеного просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення в цілому з результатами розгляду спору зазначеним вимогам закону відповідає.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з того, що під час ініціювання процедури звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору АТ «Альфа-Банк» не було дотримано вимог ст.ст.35-37 ЗУ «Про іпотеку», а державний реєстратор приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В. провела 22.04.2021 року державну реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності документів, передбачених п.61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а отже без дотримання вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому її рішення про державну реєстрацію права власності є протиправним і підлягає скасуванню.

Також, суд вказав, що оцінка предмету іпотеки проводилася без його огляду та ознайомлення з ним, тобто без виїзду на місце, що суперечить вимогам пунктів 50 та 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440, а представником відповідача не було надано суду доказів того, що на виконання вимог ч.2 ст.11 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовник оцінки майна АТ «Альфа-Банк» забезпечив доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Крім іншого, суд зазначив, що позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» є правомірним та ефективним способом захисту права, з урахуванням змін, внесених до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і саме такий спосіб захисту прав позивачки є дієвим та належним, а його застосування призведе до відновлення її порушеного права. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про право власності та поновлення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності - безпідставні та необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції та результатами ухваленого рішення, оскільки кожна із заявлених позивачем підстав задоволення вимог при доведеності порушення вимог закону при вчиненні оскаржуваної дії є самостійною підставою для ухвалення такого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належав житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

14.05.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та позивачкою ОСОБА_1 укладено договір кредиту №31, за умовами якого банк надав позивачці кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 13,50 процентів річних ( з 23.10.2008 року 16% річних) на споживчі потреби, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту 11.05.2018 року (включно) (а.с.13-16).

В подальшому, сторони укладали додаткові угоди про внесення змін до договору кредиту, а саме №1 23.10.2008 року (зміна відсоткової ставки), №2 16.02.2009 року (зміна заставної вартості предмета іпотеки 17 900 дол. США), №3 17.02.2009 року (змінено умови погашення кредиту) (а.с.17-20).

15.05.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та позивачкою ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №31, за умовами якого Іпотекодавець передала в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором кредиту №31 від 14.05.2008 року належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: житловий будинок (із зазначенням матеріалів та складових), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого за згодою сторін становила 20 000 дол. США, що складало 101 000 грн в еквіваленті по курсу НБУ (а.с.21-23).

В п.4.9 Іпотечного договору №31 від 15.05.2008 року сторони обумовили, що у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або Договором кредиту у встановлений Іпотекодержателем строк, вимоги Іпотекодержателя задовольняються за рахунок Предмету іпотеки. Це застереження згідно ЗУ «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Крім того, виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором кредиту №31 від 14.05.2008 року було забезпечено договором поруки №31, укладеним 14.05.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24-26).

Надалі, через невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту АКБСР «Укрсоцбанк» 11.12.2009 року №17.9-04/703 звернулося з до Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту в розмірі 15268,12 доларів США, що по курсу НБУ на 08.12.2009 року складало 121900,67 грн (а.с.27-28).

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.04.2010 року по справі №64/10 позов АКБСР «Укрсоцбанк» задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 121 900 грн (а.с.29-30), а 14.10.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист №6-1441/2010, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К.О. від 19.11.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №60640323 (а.с.31-33). ОСОБА_1 зазначене рішення не виконано.

22.04.2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. на підставі дублікату договору іпотеки (серія та номер 136, виданого 07.02.2020 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н.В.) проведено державну реєстрацію права приватної власності АТ «Альфа-Банк», на житловий будинок, загальною площею 87,6 кв.м, житловою площею 54,98 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.34-37).

Згідно повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням АТ «Укрсоцбанк» вимагало від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатити борг, який утворився станом на 20.08.2019 року у розмірі 33 731,18 дол. США, та повідомили про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.37 ЗУ «Про іпотеку» (а.с.105).

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 582 вбачається, що воно направлене ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 та містить відмітку про вручення 09/09, однак не містить підпису особи, якій направлявся (а.с.108).

З довідки №б/н від 21.04.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Альфа-Банк» складає 93 112,59 дол.США (а.с.109).

Відповідно до висновку про вартість майна вартість об`єкта оцінки, а саме спірного житлового будинку, загальною площею 87,60 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 станом на 20.04.2021 року складала 645 300 грн. Використаний методичний підхід - порівняльний (а.с.110).

Крім того, з листа про надання інформації №177/01-16 від 28.09.2021 року ОСОБА_3 надала на запит Вижницькому районному суду Чернівецької області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, висновок про вартість майна (а.с.115-117).

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року по справі №522/24450/14 (провадження № 61-38762св18) вказано, що: «згідно зі ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону».

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, що:

«Відповідно до частини першої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 ЗУ «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 ЗУ «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 ЗУ «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 ЗУ «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35 ЗУ «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38 ЗУ «Про іпотеку» (одним документом) слід виходити з пріоритету дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі №209/2599/17-ц (провадження № 61-5415св19) вказано, що:

«Установивши, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом України «Про іпотеку», так і Порядком №1127, щодо надіслання боржнику повідомлення-вимоги про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та усунення таких порушень, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «ПриватБанк» проведена всупереч норм чинного законодавства.

Таким чином, іпотекодержатель не може вважатися таким, що набув право власності на нерухоме майно за правочином, оскільки його умовами прямо пов`язано перехід за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки із моментом отримання іпотекодавцем повідомлення про усунення порушень.

Разом з тим, відповідно до п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому п.п.2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Протягом дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до ЗУ «Про нотаріат», крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

Отже, умовами іпотечного договору у цьому спорі сторони погодили право іпотекодержателя в разі наявності заборгованості за кредитним договором задовольнити вимоги шляхом переходу права власності на предмет іпотеки, відповідно до іпотечного застереження.

Щодо вимоги про усунення порушення зобов`язання та її вручення.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (із змінами).

Належним повідомленням іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте, не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Згідно пунктів вказаних Правил вбачається наступне:

98. Прості поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані фізичним особам за місцем роботи, перебування (гуртожитки, інтернати, дитячі будинки, готелі, оздоровчі та лікувальні заклади), доставляються адресатам з використанням абонентських поштових скриньок або вручаються адресатам чи представникам зазначених юридичних осіб (закладів), уповноваженим на одержання пошти в об`єкті поштового зв`язку.

Зазначені поштові відправлення, адресовані працівникам риболовецьких господарств, геологорозвідувальних партій (експедицій), сільськогосподарських організацій, залізничних роз`їздів, лісництв, особам, які відбувають покарання у виправно-трудових установах, вручаються представникам цих підприємств, установ, організацій, уповноваженим на одержання пошти, у визначеному об`єкті поштового зв`язку.

Поштові відправлення для адресатів, місце перебування яких розташоване поза межами населеного пункту, вручаються таким адресатам у найближчому до них об`єкті поштового зв`язку.

99. Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

100. Поштові відправлення з позначкою "Вручити особисто", адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку. Вручення зазначених поштових відправлень, а також рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка", адресованих посадовим і службовим особам органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, або за місцем роботи фізичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному у цих органах, підприємствах, установах, організаціях з урахуванням Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 1997 р. № 1153 (Офіційний вісник України, 1997 р., число 43, с. 50).

Відповідно до п.106 Правил (в редакції, чинній на дату направлення банком вимоги) під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище.

Крім іншого, п.6.2. Іпотечного договору №31 від 15.05.2008 року вказує на те, що усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Так, на підтвердження направлення вимоги ОСОБА_1 банком надано рекомендовані повідомлення про вручення, за змістом яких поштова кореспонденція була направлена відправником з відмітками: лист, рекомендоване, однак підпис про вручення саме особисто ОСОБА_1 відсутній, між графами «розписка в одержанні*» та «підпис працівника поштового зв`язку» наявний тільки підпис працівника поштового зв`язку, що за правилами вручення рекомендованих повідомлень не є належним доказом на підтвердження вручення іпотекодавцю вимоги Банку.

Всупереч наведеному, матеріали цивільної справи не містять належних доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень, а посилання апелянта на те, що відповідно до п.3.1.6.11 «Порядку пересилання поштових відправлень» в одержані рекомендованого поштового відправлення одержувач розписується в книзі форма 8 та вказує своє прізвище, є безпідставним, оскільки матеріали справи доказів проставлення підпису ОСОБА_1 чи зазначення її прізвища як особи, який вручена кореспонденція, в зворотних повідомленнях не містять.

Суд першої інстанції належно дослідив ці обставини та прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 спростувала належне отримання вимоги банку про усунення порушень виконання взятих на себе зобов`язань.

Що стосується оцінки предмета іпотеки на час задоволення потреб іпотекодержателя, то ч.3 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст.12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 11 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Матеріали справи не містять відомостей та доказів того, що на час проведення реєстрації за АТ КБ «ПриватБанк» спірна квартира була оглянута суб`єктом оціночної діяльності.

Так, згідно висновку про вартість майна від 20.04.2021 року вбачається, що ТОВ «Незалежна експертна компанія» виконала оцінку житлового будинку, , загальною площею 87,60 кв.м., розташований АДРЕСА_1 , вартість об`єкта оцінки складає 645 300 грн, використані методичні підходи порівняльний (а.с.110).

Оцінка нерухомого майна має здійснюватися у відповідності до Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади.

Згідно з приписами п.50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до п.51 вказаного Національного стандарту незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Відповідно до п.51 даного Національного стандарту незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Пунктом 53 зазначеного стандарту передбачено, що незалежно від обраних підходів та методів оцінки оцінювач повинен: зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно подібного майна, відомості про економічні характеристики об`єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об`єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання); проаналізувати існуючий стан використання об`єкта оцінки та визначити умови його найбільш ефективного використання; зібрати необхідну інформацію для обґрунтування ставки капіталізації та (або) ставки дисконту; визначити правові обмеження щодо об`єкта оцінки врахувати їх вплив на вартість об`єкта оцінки; обґрунтувати застосування методичних підходів, методів та оціночних процедур, у разі потреби застосування спеціальних методів оцінки та оціночних процедур (комбінування кількох методичних підходів або методів).

Відповідно до пп.10 абз.2 п.56 Національного стандарту звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен, серед іншого, містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Без безпосереднього доступу суб`єкта оціночної діяльності до предмету іпотеки, який підлягав оцінці та без отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки, зазначений висновок не може містити достовірної інформації щодо предмету доказування.

Отже, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, укладення договору на проведення оцінки та ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Фактичне ознайомлення з майном, яке є предметом оцінки, можливе при доступі оцінювача до цього майна. Зважаючи на характер об`єкта оцінки (квартира), ознайомлення з таким майном не може відбуватися без її обстеження на дату оцінки та відповідно потребує доступу до неї, який має забезпечити боржник.

Відомостей про звернення до ОСОБА_1 з вимогою про надання доступу до спірного будинку для проведення оцінки останнього матеріали справи не містять.

За наведеного вбачається, що АТ «Альфа-Банк» не дотримано вимог ЗУ «Про іпотеку», а саме не було визначено реальну ринкову вартість спірного майна, на яке звернуто стягнення, отже й така підстава для задоволення позовних вимог вірно застосована судом першої інстанції.

Що стосується посилання на застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається, ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність 21.04.2021 року, підстава Закон 2597-VIII.

23.04.2021 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», в якому ч.2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення визначено, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386; 2020 р., № 38, ст. 279; із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

У ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Конституції України ст.58 міститься у розділі II «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина», в якому закріплені конституційні права, свободи і обов`язки насамперед людини і громадянина та їх гарантії. Про це свідчить як назва цього розділу, так і системний аналіз змісту його статей та частини другої статті 3 Конституції України. Тому Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

У іншому своєму рішенні від 5 квітня 2001 року Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, на час проведення реєстраційної дії 22.04.2021 року Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність, а ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» чинності набув лише 23.04.2021 року, а отже на спірні правовідносини дія Закону не поширювалася.

Про те, задовольняючи позовні вимоги суд поряд із цією нормою матеріального права також застосував Закону України «Про іпотеку», отже не вірне застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на втрату чинності якого суд першої інстанції уваги не звернув, не вплинуло по суті на результати розгляду справи.

З цих підстав колегія не вважає за необхідне досліджувати доводи позовної заяви та заперечення апеляційної скарги відносно дотримання вимог Закону, дія якого не поширюється на час виникнення спірних відносин.

Що стосується наявної заборгованості у ОСОБА_1 перед банком.

Так, рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.04.2010 року по справі №64/10 задоволено повністю позов АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 121 900 грн. За вказаним рішенням видано виконавчий лист.

З копії довідки АТ «Альфа-Банк» б/н від 21.04.2021 року вбачається, що по кредитному договору №31 від 14.05.2008 року загальна заборгованість ОСОБА_1 складає 93 112,59 дол. США.

В повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки АТ «Укрсоцбанк» вимагало від ОСОБА_1 сплатити борг станом на 20.08.2019 року у розмірі 33 731,18 дол. США.

Згідно умов кредитного договору було передбачено.

Пунктом 2.9. у разі дострокового погашення Кредиту (частини кредиту), кошти в першу чергу направляють на сплату комісій за дострокове погашення кредиту (частини кредиту) у розмірах, встановлених Договором №1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Пункт 3.3.14. визначав, що протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення Кредитора, достроково повернути в повному обсязі Кредит, нараховані проценти, комісії, а також штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених п.п.2.7.3., 3.2.3., 5.4. цього Договору.

Пункт 4.1. у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4., 2.10. цього Договору, комісій, передбачених умовами цього Договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п.1.1., 3.2.3., 3.3.14. цього Договору, позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Пункт 4.4. у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7., 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Суд першої інстанції зазначив, що інформація про суму заборгованості за кредитом викликає у суду обґрунтовані сумніви у її достовірності, оскільки на її підтвердження представник відповідача не надав суду розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №31 від 14.05.2008 року, розрахованого з урахуванням заборгованості, стягнутої з неї рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.04.2010 року по справі №64/10, про те в рішенні суду не визначив дійсний її розмір.

Про те, ні довідка про заборгованість в розмірі 93 112,59 дол. США, яка надавалася приватному нотаріусу, ні вимога про усунення порушення із сумою заборгованості в розмірі 33 731,18 дол. США не містять детального розрахунку.

Отже, спір щодо обсягу невиконаних зобов`язань не впливає на можливість розгляду цієї справи та на результати ухваленого рішення, оскільки сумніви розміру заборгованості в основу рішення як підстава для задоволення вимог судом першої інстанції не включалась, позивачем рішення в цій частині не оскаржувалося, отже може бути предметом встановлення в іншому провадженні.

Щодо перевірки доводів апеляційної скарги про належність способу захисту, апеляційний суд констатує наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.1-2 ст.5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого судового рішення) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року в справі № 545/1883/20 (провадження № 61-5728св21) вказано, що «на підставі статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню оскаржувані судові рішення і в частині вирішення позовних вимог про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно та поновлення становища, що існувало до порушення, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» призведе до відновлення порушених прав позивача, і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності та скасування запису про реєстрацію права власності, який є неналежним способом захисту порушеного права».

З урахуванням викладеного належним способом захисту у справі, що переглядається, є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що було вірно обґрунтовано судом першої інстанції.

Доводи позовної заяви та обґрунтування апеляційної скарги щодо встановлених судом першої інстанції обставин неподання нотаріусу повного переліку документів, передбачених п.61 Порядку, зводяться до припущень, про те також не впливають на результати розгляду справи.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 14.07.2021 року, яка ініціатором заявленого клопотання не оскаржувалась, судом від приватного нотаріуса було витребувано оригінали документів, які стали підставою для вчинення реєстраційної дії щодо спірного будинку.

На виконання ухвали приватний нотаріус Козлова Н.В. надала суду заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та висновок про вартість майна, що на думку колегії, є належним її виконанням згідно її змісту і за волею нотаріуса розширеному тлумаченню та виконанню не підлягала.

Так, згідно ч.2 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна справа включає заяви на проведення реєстраційних дій, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, запити державного реєстратора та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Реєстраційна справа ведеться в електронній формі та формується автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, до якої за результатом проведення кожної реєстраційної дії щодо об`єкта нерухомого майна автоматично включаються заяви, сформовані або подані в електронній формі, електронні копії документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, поданих у паперовій формі, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, подані в електронній формі, документи в електронній формі, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, електронні копії запитів державного реєстратора в паперовій формі та документів, отриманих із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Документи, подані заявником для проведення реєстраційних дій в паперовій формі, підлягають поверненню такому заявнику. Заява, подана в паперовій формі, документ про сплату адміністративного збору, запити державного реєстратора в паперовій формі та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, за результатом проведення реєстраційних дій заявнику не повертаються та зберігаються державним реєстратором, яким проведено реєстраційну дію, протягом трьох років.

Таким чином, клопотання про забезпечення доказів не містило вимог на витребування електронної форми поданих нотаріусу документів та судом не випробовувались, а твердження про відсутність у державного реєстратора необхідних документів під час проведення реєстраційної дії, які визначені п.61 Порядку і зберігаються в електронному форматі, є припущенням позивача.

Підсумовуючи результати оцінки на предмет законності оскаржуваного рішення апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що у матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності та інформація про реальну вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що є істотною обставиною, правильно встановив порушення вимог Договору та Закону України «Про іпотеку» щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, поруч з невірно застосованим нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що не вплинуло на результати розгляду, застосував й релевантні норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

В силу ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Владичан А.І.

Перепелюк І.Б.