Справа № 167/589/21
Номер провадження 2/167/6/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю секретаря судового засідання Л.О. Матвійчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження об`єднану цивільну справу: за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , про припинення права власності та визнання права власності на спадкове майно; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за законом,

за участю:

позивача ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_3 - адвоката С.С. Собковського,

відповідача ОСОБА_5 ,

представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Ю.В. Булат,

в с т а н о в и в:

1.30.07.2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_5 про припинення права власності та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 02.08.2021 року позовна заява ОСОБА_3 була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

30.08.2021 року позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 14.09.2021 року позовна заява ОСОБА_5 була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 15.09.2021 року справу № 167/589/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на спадкове майно об`єднано в одне провадження зі справою № 167/667/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за законом, з присвоєнням об`єднаній справі спільного № 167/589/21.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 07.10.2021 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

2.Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що рішенням Рожищенського

районного суду Волинської області від 29.10.2020 року у справі № 167/1072/20 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до Немирської сільської ради Рожищенського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, яке постановою Волинського апеляційного суду від 14.06.2021 року було скасовано та постановлено нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_5 відмовлено.

Волинський апеляційний суд встановив, що спірне спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у визначені законом строки та порядку прийняв ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_6 .

На даний час ОСОБА_3 не має можливості оформити право власності на спірний будинок у зв`язку з тим, що будинок не був своєчасно зареєстрований спадкодавцем у встановленому законом порядку через відсутність правовстановлюючих документів, а також через те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спадкового будинку є ОСОБА_5 на підставі рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 29.10.2020 року у справі № 167/1072/20.

Просить припинити право власності ОСОБА_5 на спірне спадкове майно і визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_5 та її представник адвокат Ю.В. Булат 16.08.2021 року подали Відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , в якому вказують, що позов ОСОБА_3 є передчасним і провадження у справі слід зупинити до ухвалення рішення Верховним Судом у справі за позовом ОСОБА_5 до Немирської сільської ради Рожищенського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно ( ас 17-19).

16.08.2021 року відповідач ОСОБА_5 та її представник адвокат Ю.В. Булат подали клопотання про зупинення провадження у справі ( ас 24-25), яке зняли з розгляду.

Позовна заява ОСОБА_5 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_8 . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Спадщину прийняла фактично, шляхом володіння та управління спадковим майном. Її сестра ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в спадковому будинку не проживала ні до смерті батька, ні після його смерті, і не доглядала ні за батьком, ні за будинком. Просить визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 .

Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву ОСОБА_5 не подав.

3.Позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат С.С. Собковський у судовому

засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві ОСОБА_3 , яку просили задовольнити. У задоволенні позову ОСОБА_5 просили відмовити за його безпідставністю та необгрунтованістю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) у судове засідання не з`явилася, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи. Проте, 22.10.2021 року подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити ( ас 171). Крім того, 22.10.2021 року подала письмові пояснення, в яких вказала, що у спірному будинку на момент смерті та після смерті ОСОБА_11 . Капітанюка постійно проживала ОСОБА_6 , яка до своєї смерті фактично володіла та доглядала за будинком, вела господарство, садила город, була його повноправною власницею, і вона та її брат ОСОБА_3 знали, що будинок належить їх мамі. ОСОБА_5 свої права на спірний будинок при житті ОСОБА_6 ніколи не заявляла, участі у догляді за будинком та веденні господарства не брала. Спірний будинок ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_3 , тому нею не подавалася заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ( ас 172).

Суд, заслухавши думку учасників справи, які не заперечили проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ухвалив розгляд справи проводити у відсутності ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), згідно частини 1 статті 223 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_5 та її представник адвокат Ю.В. Булат у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві ОСОБА_5 , яку просили задовольнити. У задоволенні позову ОСОБА_3 просили відмовити за його безпідставністю та необгрунтованістю.

4.Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши і

об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення позовних заяв по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви ОСОБА_3 і позовної заяви ОСОБА_5 , суд установив таке.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8 і після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11 . Капітанюка, який заповіту на випадок своєї смерті не залишив, були його рідні діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 . Капітанюка; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 .

Дані обставини підтверджуються поясненнями сторін, витягом з господарської книги № 4 за 1983-1985 роки по Немирській сільській раді Родищенського району Волинської області від 03.07.2020 року № 79 ( ас 41), матеріалами спадкової справи № 134/2020 ( ас 63-66).

Надаючи правову оцінку даним встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується наступними нормативно-правовими актами.

Оскільки спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , то спірні правовідносини в частині

прийняття та/або неприйняття спадщини ОСОБА_6 і ОСОБА_5 ( Капітанюк) регулюються Цивільний Кодексом УРСР ( далі ЦК УРСР) в редакції станом на 29.04.1986 року.

Відповідно до положень частини 1 статті 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права у їх системному зв`язку, належить дійти висновку, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо після часу відкриття спадщини (після смерті спадкодавця) фактично вступив у володіння спадковим майном.

З показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , довідки виконкому Доросинівської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 05.05.2021 року № 710 ( ас 42 цс № 167/1072/20), витягу з погосподарської книги № 2 за 2017 рік Немирської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 21.11.2017 року № 2017 року ( ас 43 цс № 167/1072/20), технічного паспорта на садибний ( індивідуальний) житловий будинок ( ас 45-48 цс № 167/1072/20) встановлено, що ОСОБА_6 вступила у фактичне володіння спадковим майном - житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , до спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця ОСОБА_8 , шляхом догляду за спадковим будинком та садінням огороду.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що, відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР, ОСОБА_6 прийняла спірну спадщину, шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном.

Згідно частини 2 статті 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За таких обставин, станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 належав на праві власності спірний будинок.

При ухваленні даного висновку суд також враховує наступне.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Волинського апеляційного суду від 14.06.2021 року у справі № 167/1072/20, яка набрала законної сили, встановлено, що у судовому засіданні позивач ОСОБА_5 підтвердила ту обставину, що її сестра ОСОБА_6 проживала у спадковому будинку без реєстрації як за життя батька, так і після його смерті. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР С.Д. Капітанюк прийняла спадщину - вступила у фактичне володіння або управління спадковим майном.

Крім того, скасовуючи рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 29.10.2020 року у справі № 167/1072/20, апеляційний суд зазначив, що задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно, пред`явлені до відповідача Немирської сільської ради Рожищенського району, суд вирішив питання про права і обов`язки особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 , який є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8 , однак не оформила свої спадкових прав.

Пояснення ОСОБА_5 ( ОСОБА_18 про те, що її сестра ОСОБА_6 у спадковому будинку не проживала ні до смерті батька, ні після його смерті і не доглядала ні за батьком, ні за будинком, а також те, що вона, ОСОБА_5 , у 1984 році отримала квартиру в місті Рожище і забрала батька проживати разом з нею, оскільки він хворів і дуже часто знаходився на лікуванні і вона була поруч з ним, доглядала та лікувала його, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які показали, що ОСОБА_6 проживала у спадковому будинку без реєстрації як за життя ОСОБА_8 , так і після його смерті, і прийняла спірну спадщину, шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном - шляхом догляду за спадковим будинком та садінням огороду.

Крім того, ці пояснення спростовуються також показаннями свідка ОСОБА_19 , яка у судовому засіданні показала, що в 1986 році ОСОБА_11 . Капітанюк жив в селі Мар`янівці з жінкою у громадянському шлюбі, а коли, перед своєю смертю, захворів, то потрапив у лікарню, де його відвідувала ОСОБА_5 .

Крім того, ці пояснення спростовуються також поясненнями у судовому засіданні самої ОСОБА_5 , яка пояснила, що з 1984 року проживала разом з сім`єю в АДРЕСА_3 , та не оформила спадщину після смерті батька, оскільки в спірному будинку проживала ОСОБА_6 і вона за таких обставин не вважала за можливе оформити на себе спадщину.

Жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_20 ) після смерті батька сплатила його борги, постійно приїжджала і доглядала за будинком, садила і обробляла город, ОСОБА_5 ( Капітанюк) при розгляді даної справи не надала.

У довідці Немирської сільської ради Рожищенського району від 03 липня 2020 року № 78 ( ас 106), на яку посилається ОСОБА_5 ( ОСОБА_20 ) в обгрунтування доводів про прийняття нею спадщини, відсутня вказівка про те, що після смерті свого батька ОСОБА_8 вчинила дії, які вказують на фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Та обставина, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_20 ) перебувала у лікарні поруч із спадкодавцем до дня його смерті та надавала йому допомогу за життя, не дає підстав визнати, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_20 ) вступила у фактичне володіння або управління спадковим майном.

Інших доказів, які підтверджують прийняття спадщини ОСОБА_5 ( ОСОБА_20 ) після смерті батька ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ( Капітанюк) суду не надано.

Та обставина, що ОСОБА_6 була зареєстрована в спірному будинку лише з 1996 року не спростовує висновок суду про прийняття нею спірного спадкового майна шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном - шляхом догляду за спадковим будинком та садінням огороду, оскільки, згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, і не є обов`язковою вимога про постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за законом, за його безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

5.Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , про припинення права власності та визнання права власності на спадкове майно, то суд зазначає наступне.

Згідно заповіту від 02.11.2016 року, ОСОБА_6 заповіла своєму сину ОСОБА_3 : житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 1, 00 га, яка розташована в селі Немир Рожищенського району Волинської області; Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ВЛ № 009716, виданий Управлінням Держкомзему у Рожищенському районі 13.12.2008 року; ощадні книжки в установі АТ «Ощадбанк» міста Рожище Волинської області ( ас 59).

Згідно заяви від 21.07.2020 року, поданої до Рожищенської нотаріальної контори Волинської області, ОСОБА_3 приймає спадщину, яка залишилася після померлої матері ОСОБА_6 ( ас 58).

Крім того, згідно заяви від 02.04.2021 року, поданої до Рожищенської нотаріальної контори Волинської області, ОСОБА_3 приймає спадщину, яка залишилася після померлої матері ОСОБА_6 : земельні ділянки, що призначені для ведення особистого селянського господарства та знаходяться на території Немирської сільської ради Рожищенського району Волинської області розміром ( кожна окремо) 0, 5425 га, 1, 2253 га, 0, 6351 га, 0, 4494 га ( ас 60 зв), і на вказані земельні ділянки ОСОБА_3 були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( ас 61 зв, 62).

Згідно Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 22.07.2021 року, ОСОБА_3 було відмовлено у державній реєстрації припинення права власності, форма власності: приватна на житловий будинок з реєстраційним номером 245, за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки поданою постановою Волинського апеляційного суду від 14.06.2021 року у справі № 167/1072/20 не вирішено питання щодо одночасного визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства ( ас 7).

Надаючи правову оцінку даним встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується наступними нормативно-правовими актами.

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України в редакції станом на 25.02.2020 року (далі - ЦК України), спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини 3 статті 1223, частини 1 статті 1220 ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину, виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом наведених норм ЦК України, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і для реалізації цього права закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 вчасно і належним чином звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 .

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірне домоволодіння ОСОБА_3 не видано у зв`язку із тим, що право власності на нього зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 29.10.2020 року у справі № 167/1072/20, що об`єктивно позбавило позивача ОСОБА_3 можливості оформити в установленому законом порядку свої спадкові права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до частини 1 ст 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно частини 1 статті 376 ЦК України, житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з тим, до 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно - частина 1 статті 4 Закону).

Згідно із частиною 4 статті 3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Крім того, Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність, згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13 грудня 1995 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктом 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Дані нормативно-правові акти та встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови - 1957, побудований відповідно до діючого на час його будівництва законодавства і право власності на нього належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі за ОСОБА_8 .

Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, а також встановлені у судовому засіданні фактичні обставини справи, а саме, що, відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР, С.Д. Капітанюк вчасно і належним чином прийняла спірну спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8 , однак не оформила свої спадкових прав, а позивач ОСОБА_3 прийняв у власність спірне спадкове майно після смерті ОСОБА_6 у встановленому законом порядку та строки, тому позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення і за позивачем ОСОБА_3 слід визнати право власності на дане спадкове майно, припинивши право власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, форма власності: приватна на житловий будинок з реєстраційним номером 245, за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи постанову Волинського апеляційного суду від 14.06.2021 року у справі № 167/1072/20.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_3 і про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 ( Капітанюк), то згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1 816 ( одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень судових витрат, понесених ним при сплаті судового збору, а судові витрати ОСОБА_5 за її позовом слід залишити за нею.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 77-81, 83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , про припинення права власності та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, форма власності: приватна на житловий будинок з реєстраційним номером 245, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 816 ( одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень судових витрат, понесених ним при сплаті судового збору.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Дата складення повного тексту рішення 02.02.2022 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька