Провадження № 2/127/2655/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04.02.2022 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Сторони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне сімейне життя не склалося. Одразу ж після народження дочки між сторонами почали виникати непорозуміння, сварки, ініціатором яких являвся відповідач. Коли дочці було шість місяців відповідач залишив сім`ю. З листопада місяця 2019 року сторони проживають окремо, сімейні стосунки не підтримують. Після того, як відповідач залишив позивача з дочкою, він взагалі не цікавився їх життям, розвитком, вихованням та станом здоров`я їх дочки, і не надавав будь- яких коштів на утримання дочки. Так, як відповідач не надавав в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання нашої дочки ОСОБА_3, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2020 року по справі №127/13249/20 було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.06.2020року і до досягнення дитиною повноліття. Так, з листопада місяця 2019 року позивач з відповідачем проживає окремо, дочка проживає біля позивача. З того часу відповідач ОСОБА_2 не цікавиться її життям, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та не приймати участь у її виховані, та навіть не проявляв таких намірів. За період часу з листопада 2019 року по даний час батько дитини жодного разу не приходив до дитини, не цікавився її вихованням та станом здоров`я, жодного разу не бачився з дочкою. Відповідач не цікавиться життям дитини та її потребами з метою забезпечення гармонійного розвитку ОСОБА_3. Позивачем ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні батька з дитиною та в прийманні участі батька в вихованні дитини, а тому, вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не бажав та не бажає виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Також відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини. Так, з моменту народження дочки, відповідач самоусунувся від обов`язку утримання дитини, та взагалі не надавав коштів на утримання дитини, через що позивач була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Так як відповідач проявляє абсолютну байдужість до розвитку, виховання та утримання нашої дочки, позивач вирішила не звертатися до державної виконавчої служби для примусового стягнення аліментів на утримання дитини, та сама забезпечує дочку усім необхідним для фізичного, розумового та гармонійного розвитку дитини. Відповідач в добровільному порядку взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Організація дозвілля та відпочинку дитини теж на позивачу, батько не приймає у цьому участі та, навіть, не виявляє бажання щодо цього, взагалі з дитиною не спілкується. Вихованням дочки займається ОСОБА_1 , батько взагалі ніякої участі у вихованні дитини не приймає. Усе наведене вище свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 01.07.2021року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

26.10.2021року ухвалою суду закрито підготовче засідання призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 01.06.2021р. в квартирі АДРЕСА_1 умови проживання добрі, квартира обладнана всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарний стан житла відповідає нормі. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для малолітньої ОСОБА_3 є окрема кімната де є ліжко, шафа, тумба, телевізор, багато іграшок, речей особистого вжитку, одяг, взуття. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Згідно з висновком органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.01.2022 щодо не доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 №106-711 від 28.01.2022року комісія проаналізувавши зібрані матеріали, вислухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини, а також взявши до уваги думку дітей висловлену на засіданні комісії, діючи в межах чинного законодавства України та в інтересах дитини вирішили вважати не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 надав свої пояснення, в яких заперечує проти позбавлення його батьківських прав та має бажання приймати участь в житті малолітньої ОСОБА_3 .

Висновок комісії про не доцільність позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні малолітньої доньки - ОСОБА_3 не є підставою для не позбавлення батьківських прав, оскільки даний висновок носить рекомендаційний характер та в силу частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналіз висновку комісії про не доцільність позбавлення батьківських прав свідчить про те, що він не є переконливим, ґрунтується на констатації факту бажання батька спілкуватися з дитиною. При цьому, посилаючись у висновку на те, що батько має бажання спілкуватися з дитиною, комісія не з`ясувала дані про особу відповідача, умови та спосіб його життя. Комісія не врахувала факту того, що батько не сплачує аліменти на утримання доньки, тобто не надає матеріальну допомогу, крім того у висновку комісіє посилається на те, що взяла до уваги думку дитини висловлену на засіданні, хоча дитині всього лише повних 2роки, а тому суд вважає, що комісія надала невірну оцінку ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

При цьому встановлено, що батько не займається вихованням доньки, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини, однак встановити причину відсутності батьківського піклування не представилось можливим.

В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 ЗУ «Про охоронну дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону).

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ст. 50 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3від 30 березня 2007 року, з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СКУ країни фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно з ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на обох батьків.

Як безспірно встановлено в судовому засіданні відповідач, батько малолітньої, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки а саме: не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не допомагає матеріально, не цікавиться здоров`ям, вихованням своєї дитини, не спілкується із нею і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки - ОСОБА_3 .

Обставини справи свідчать про відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір батька вчинити дії, спрямовані на виховання доньки. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

За таких обставин, за встановленого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси дитини, яка на даний час знаходиться на повному утриманні та під опікою матері (позивачки у справі), суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки.

І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку.

При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що останній у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного та згідно положеннями Конституції України, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 11 ЗУ «Про охоронну дитинства», ст.ст. 19, 150, 164-166, 180-182, 191 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 280-283, 282, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 14.02.2022року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ, вул. Борисоглібська, 14, .

Суддя: