КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2890/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про примусове проникнення до житла боржника, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року,

встановив:

у вересні 2021 року приватний виконавець звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що у нього на виконанні перебуває виконавчий лист, виданий Дарницьким районним судом м.Києва 19 жовтня 2012 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 22 928 грн. 62 коп., а боржник ухиляється від виконання рішення суду та не з`являється за викликами, рухомого та нерухомого майна, на яке можна звернути стягнення, не має.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року у задоволенні подання було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, приватний виконавець подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким подання задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника приватного виконавця Лановенко Л.О. - Осадчої К.О., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не надано достатніх доказів на підтвердження належного повідомлення боржника про вчинення виконавчих дій та необхідності примусового проникнення до житла. Такий висновок суду є законним та відповідає встановленим обставинам.

У своїй апеляційній скарзі приватний виконавець посилалась на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що боржник обізнана про відкриття виконавчого провадження з 11 вересня 2020 року, що визнано нею у поданих скаргах на дії виконавця, дій, спрямованих на виконання рішення суду не вживає, на виклики виконавця не з`являється. За таких обставин апелянт вважав, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а проникнення до житла боржника є єдиним можливим способом виконати рішення суду. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

З наданих до суду першої інстанції копій виконавчого провадження неможливо зробити висновок про наявність підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Частинами 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 5 ст. 48 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Так, при зверненні до суду з поданням, приватний виконавець зазначала про те, що розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 22 928 грн. 62 коп. З наданих до суду копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист було видано судом на виконання рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25 жовтня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості в загальному розмірі 1 659 392 грн. 46 коп. З копії виконавчого листа вбачається, що рішення набрало законної сили 19 вересня 2012 року, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 19 вересня 2013 року. Зі змісту заяви стягувача АТ «Універсал банк» про відкриття виконавчого провадження вбачається, що розмір заборгованості становить 22 928 грн. 62 коп. у зв`язку з частковим погашенням заборгованості.

Разом з тим, будь-яких доказів про те, в якому розмірі та яким чином відбулось виконання рішення суду, матеріали справи не містять. Докази про дійсний наявний розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 за рішення суду від 25 жовтня 2011 року в матеріалах справи також відсутні.

Зі змісту наданих світлокопій скарг ОСОБА_1 на дії приватного виконавця вбачається, що рішення суду було виконано шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Набуття банком права власності на квартиру підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек (а.с. 128). Разом з тим, доказів про наявність залишку заборгованості після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, матеріали справи не містять.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вжиття такого виключного засобу забезпечення примусового виконання судового рішення, як примусове проникнення до житла боржника, є недоцільним.

Крім того, з наданої виконавцем інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек від 03 вересня 2020 року вбачається, що боржник ОСОБА_1 не є власником квартири, про проникнення до якої просить виконавець, тоді як власником з 06 грудня 2019 року вказана ОСОБА_4 (а.с. 44).

Примусове проникнення до житла без з`ясування, чи проживає за вказаною адресою боржник, без встановлення наявності або відсутності інших зареєстрованих у квартирі осіб, а також опис та арешт майна, яке знаходиться у квартирі, без встановлення особи власника такого майна, який в даному випадку не боржником у виконавчому провадженні, призведе до порушення прав інших осіб в ході здійснення виконавчого провадження, що є неприпустимим.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про відсутність підстав для задоволення подання, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 07 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді