Провадження № 2/359/1367/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Білик І.П.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про поновлення умов трудового договору,

В С Т А Н О В И В :

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що вона працює на посаді фахівця з обліку та звітності служби планування та оперативного управління Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП МА «Бориспіль»). 08 грудня 2021 року позивач відмовилася надати керівництву відповідача відомості щодо наявності або відсутності у неї будь-яких щеплень, оскільки ця інформація є її медичною таємницею. Підпунктом 1.2 наказу генерального директора ДП МА «Бориспіль» від 08 грудня 2021 року № 11-07/1-1538/п позивач був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з відсутністю обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, документа про одужання особи від COVID-19 із підтвердженням можливості відтермінування профілактичних щеплень проти COVID-19, медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації. ОСОБА_1 посилається на те, що винесений наказ не ґрунтується на законі, а також порушує право позивача на працю та його право на отримання справедливої винагороди на працю. Тому позивач просить суд визнати незаконним та скасувати вказаний підпункт 1.2 наказу від 08 грудня 2021 року № 11-07/1-1538/п та зобов`язати відповідача поновити умови її трудового договору шляхом допущення ОСОБА_1 на її робоче місце та не перешкоджати їй виконувати трудові обов`язки на посаді фахівця з обліку та звітності служби планування та оперативного управління ДП МА «Бориспіль»; визнати незаконною передбачену цим же наказом невиплату позивачу заробітної плати та стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату в розмірі, визначеному з урахуванням того, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 932 гривні 51 копійки. У разі визнання судом неефективним обраного позивачем способу захисту порушених прав, на підставі ч. 2 ст. 5 ЦПК України визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 31 грудня 2021 року (а.с.23) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивач підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

Представник відповідача Білик І.П. заперечує проти його задоволення, надала суду відзив. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що ДП МА «Бориспіль» є підприємством, що належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України, а також включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Всі працівники ДП МА «Бориспіль» підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. На підставі наказу від 16.11.2021 №01-07-59 відповідачем доведено до відома позивача вимоги законодавства, правові наслідки відсторонення від роботи, а також про необхідність надання ним документа про щеплення принаймні однією дозою вакцини проти COVID-19 або документа про одужання від COVID-19 або документа щодо наявності протипоказання до щеплення проти COVID-19 у строк до 12.00 год. 00 хв. 06 грудня 2021 року. Крім того, позивач був попереджений про те, що у випадку ненадання вказаних документів у визначений термін він буде відсторонений від роботи без збереження заробітної плати. Враховуючи, що позивач не надав жодного із зазначених вище документів, відповідачем видано наказ від 08.12.2021 №11-07/1-1538/п про відсторонення позивача з 09.12.2021 від роботи без збереження заробітної плати до дати надання ним відповідних документів. З даним наказом позивача ознайомлено під підпис. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати законно. Тому представник відповідача Білик І.П. просить суд відмовити у задоволенні позову.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

На підставі наказу від 16.11.2021 №01-07-59 ДП МА «Бориспіль» «Про необхідність виконання вимог про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (а.с.39-42) 17 листопада 2021 року було доведено до відома позивача вимоги чинного законодавства, правові наслідки відсторонення від роботи, а також про необхідність надання нею до 12 год. 00 хв. 06 грудня 2021 року керівникам структурних підрозділів документ, що підтверджує факт проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 або документа про одужання від COVID-19 або документа щодо наявності протипоказання до щеплення проти COVID-19. Вказана обставина підтверджується аркушом ознайомлення з цим наказом (а.с.43).

У зв`язку з тим, що позивач не надав жодного із зазначених вище документів, ДП МА «Бориспіль» видав наказ від 08.12.2021 №11-07/1-1538/п про відсторонення ОСОБА_1 з 09.12.2021 від роботи без збереження заробітної плати до дати надання нею відповідних документів (а.с.44). З даним наказом позивача ознайомлено під підпис 09.12.2021 (а.с.45).

Відповідно до п.1 Статуту ДП МА «Бориспіль», затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 15 листопада 2021 року №613 (а.с.36-38) ДП МА «Бориспіль» є державним комерційним підприємством цивільної авіації, засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Спірні правовідносини є комплексними та регулюються главою ІІІ «Трудовий договір» КЗпП України, Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 4 жовтня 2021 року.

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У Преамбулі наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за № 1306/36928 (зі змінами, внесеними наказом МОЗ України № 2393 від 01.11.2021, який офіційно опублікований 09.11.2021 і набрав чинності 09.12.2021, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08.11.2021 за №1452/37074) визначено, що цей наказ прийнято з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики.

У преамбулі Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який затверджений цим же наказом зазначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники відповідних підприємств, установ та організацій, зокрема, відповідно до пунктів 4, 6 цього Переліку підлягають працівники:

підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Згідно з п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу";

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає в тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно з ч.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили».

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Зі статуту відповідача судом встановлено, що ДП МА «Бориспіль» належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства інфраструктури України. Також, відповідно до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, ДП МА «Бориспіль» віднесено до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Ця обставина свідчить про те, що усі працівники, які працюють в ДП МА «Бориспіль», у тому числі ОСОБА_1 , є такими, що підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 4 жовтня 2021 року.

Наказом генерального директора ДП МА «Бориспіль» Дубревського О. від 16 листопада 2021 року №№01-07-59 (п.4 Наказу) було наказано працівникам підприємства у строк до 12 год. 00 хв. 06 грудня 2021 року надати керівникам структурних підрозділів документ, що підтверджує факт проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (у тому числі документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини проти COVID-19) або документ встановленої форми про одужання особи від COVID-19 із підтвердженням можливості відтермінування профілактичних щеплень проти COVID-19 профілактичних щеплень проти COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Невиконання працівниками підприємства вимог пункту 4 даного наказу буде вважатися фактом їх ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (п.5 Наказу). Керівникам структурних підрозділів, у строк до 12 год. 00 хв. 07 грудня 2021 року, надати до служби управління та розвитку персоналу інформацію про підпорядкованих працівників, якими не надано документів, передбачених пунктом 4 даного наказу (п.7 Наказу). На підставі наданої керівниками структурних підрозділів інформації про підпорядкованих працівників, якими не надано документів, передбачених пунктом 4 даного наказу, служба управління та розвитку персоналу спільно з керівниками відповідних структурних підрозділів забезпечують проведення заходів, пов`язаних з відстороненням таких працівників від роботи шляхом оформлення наказу про відсторонення до усунення підстав, що йому слугували (п.8 Наказу).

Ознайомлення ОСОБА_1 17 листопада 2021 року зі змістом вказаного наказу підтверджується підписом позивача.

Наказом генерального директора ДП МА «Бориспіль» Дубревського О. від 08 грудня 2021 року №11-07/1-1538/п у зв`язку з ухиленням працівників підприємства від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 було наказано з 09 грудня 2021 року відсторонити від роботи без збереження заробітної плати до дати надання начальнику служби планування та оперативного управління документу, що підтверджує факт проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (в тому числі документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини проти COVID-19) або документу встановленої форми про одужання особи від COVID-19 із підтвердженням можливості відтермінування профілактичних щеплень проти COVID-19 або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, наступних працівників підприємства: п.п. 1.2. ОСОБА_1 , фахівця з обліку та звітності служби планування та оперативного управління. У п.3 цього наказу зазначено, що у випадку усунення причини, які стали підставою для відсторонення від роботи працівників, визначених у підпунктах 1.1-1.3 пункту 1 цього наказу, начальнику служби планування та оперативного управління Пруду А.О. невідкладно надати до служби управління та розвитку персоналу відповідну службову записку для подальшого оформлення наказу про допуск до роботи відповідних працівників.

Ознайомлення ОСОБА_1 09 грудня 2021 року зі змістом вказаного наказу підтверджується підписом позивача.

Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивач ОСОБА_1 не подала докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення рішення вона має протипоказання до вакцинації проти COVID-19, або має інший документ, що може слугувати підтвердженням усунення підстав, що стали передумовою її відсторонення.

Аналіз наведених обставин свідчить про те, що відсторонення позивача від роботи ґрунтується на ч.1 ст.46 КЗпП України та ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Чинним законодавством не передбачений обов`язок роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період відсторонення його від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тому невиплата ОСОБА_1 заробітної плати під час відсторонення його від роботи ґрунтується на ч.1 ст.94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України «Про заробітну плату», відповідно до яких заробітна плата є винагородою, яка виплачується працівнику виключно за виконану ним роботу.

Відсторонення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також невиплата їй заробітної плати є втручанням у право позивача на повагу до приватного життя та в його право на працю. Проте, такі втручання ґрунтуються на законі і є припустимими.

Для визначення законності таких втручань Європейський суд вказує на те, що аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті, тобто встановити, чи є втручання виправданим відповідно до закону і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони виправданими в демократичному суспільстві .

Досліджуючи питання наявності закону, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі "Вавржичка та інші проти Чеської Республіки" (заява № 47621/13) зазначає: «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним заданих обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 р., з додатковим посиланням)».

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Крім того, в зазначеному рішенні ЄСПЛ вказано: «Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8.

Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

У контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

З цих підстав ЄСПЛ визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Як убачається зі змісту статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав, зокрема і право на працю, із зазначенням строку дії цих обмежень.

Однак, у цьому випадку обов`язкова вакцинація для позивача ОСОБА_1 , з подальшим її відстороненням у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19 або абсолютних протипоказань для такої вакцинації, тимчасово обмежила її право на працю з огляду на суспільні інтереси.

Крім того, згідно зі статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, яке включає в себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Вільний вибір та вільну згоду громадянина на працю можна визначити як свободу від примусу до праці, можливість самому розпоряджатись своїми здібностями до праці та самостійно приймати рішення відмовитись від певної роботи у разі, якщо умови роботи його не влаштовують. Законодавством України не встановлено обов`язок роботодавця чи держави забезпечити громадянина роботою з такими умовами, які він вимагає.

Згідно зі ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники мають право на здорові і безпечні умови праці. За змістом ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, крім випадків укладення між працівником та власником або уповноваженим ним органом трудового договору про дистанційну роботу.

Зважаючи на це, завданням держави та роботодавця є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права людини на працю та інтересами інших людей.

У даному випадку індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення працівником, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, іншим членам трудового колективу, які провели у встановленому державою порядку щеплення. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

У вже згаданому рішенні у справі "Вавржичка та інші проти Чеської Республіки" (заява № 47621/13) ЄСПЛ зазначає: «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я».

Європейський суд дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Доводи позивача ОСОБА_1 про порушення відповідачем медичної таємниці також є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 286 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Відповідно до частини 2 цієї статті забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи.

Разом з тим, інформації про сертифікат вакцинації від COVID-19 та щеплення в переліку інформації, що підпадає під поняття лікарської таємниці в розумінні ч.1 ст.286 ЦК України, немає. Такий сертифікат підтверджує лише певний факт, а саме факт вакцинації.

Крім того, згідно з пунктом 9 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №028-1/о Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 02.11.2021 №2394, анамнестичні дані та/або встановлений діагноз, що визначають протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зазначаються у додатку до форми №028-1/о. Додаток до форми №028-1/о не є обов`язковим до пред`явлення за вимогою.

Із зазначеного слід дійти висновку, що лише додаток до довідки про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 містить інформацію, яка підпадає під поняття лікарської таємниці, проте він не є обов`язковим до пред`явлення за вимогою.

Таким чином, вимога відповідача до позивача надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, зокрема, сертифікат або довідку про абсолютні протипоказання до такого щеплення, яка викладена у повідомленні №92 від 28.10.2021, не порушує права позивача на таємницю про стан її здоров`я.

З огляду на викладене суд дійшов до переконання про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування підпункту 1.2 наказу генерального директора ДП МА «Бориспіль» Дубревського О. від 08 грудня 2021 року № 11-07/1-1538/п, для зобов`язання відповідача поновити умови трудового договору ОСОБА_1 шляхом її допущення на робоче місце та не перешкоджати їй виконувати трудові обов`язки на посаді фахівця з обліку та звітності служби планування та оперативного управління ДП МА «Бориспіль», для визнання незаконною невиплату позивачу заробітної плати та стягнення з відповідача середнього заробітку. Немає підстав і для застосування судом іншого способу захисту. Тому у задоволенні позову, пред`явленого ОСОБА_1 , належить відмовити в повному обсязі.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, то судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача і не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 266, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про поновлення умов трудового договору залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 15 лютого 2022 року.

Суддя: О.Ю. Семенюта