справа № 489/6678/20 провадження №2/489/144/22
РІШЕННЯ
Іменем України

14 лютого 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Войтенко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Тищенко Олена Олександрівна (далі приватний нотаріус), про скасування запису про державну реєстрацію

встановив:
У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (57/200 часток квартири), номер запису про право власності/довірчої власності: 18272468, дата реєстрації 24.12.2016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1, індексний номер: 33150496 від 24.12.2016, внесений приватним нотаріусом, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 .

Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що у вересні 2018 року, як власник 143/200 частки квартири АДРЕСА_2 , звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом про переведення на нього прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу 57/200 частки квартири. Рішенням суду від 19.02.2019 у справі № 489/5935/18 позов задоволено та переведено на нього права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу 57/200 частки квартири.

У 2020 році він звернувся до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради з питання реєстрації права власності на 57/200 часток квартири, але йому було відмовлено, так як реєстрація на колишнього власника частки квартири рішенням суду не скасована. Так як скасування запису в реєстрі здійснюється реєстратором виключно на підставі рішення суду, тому в останнього відсутні повноваження внести дані про позивача в реєстр.

Посилаючись на неможливість проведення державної реєстрації права власності, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приватний нотаріус у запереченнях проти позову від 01.10.2021 в задоволенні позову просила відмовити, так як з огляду на позовні вимоги незрозуміле притягнення приватного нотаріуса до участі в справі в якості третьої особи. Крім того, позивачем не надано рішення державного реєстратора про відмову в проведенні державної реєстрації права власності на частку квартири.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Колесник Ю.В. у заяві від 07.10.2021 та відзиві від 07.10.2021 в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 просила відмовити, так як ЦПК України не передбачено подання уточненої позовної заяви шляхом надання нової позовної заяви. Крім того, предмет позову не має відношення до відповідача ОСОБА_3 , до якої позивачем не заявлено жодної вимоги.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 05.04.2021, після усунення позивачем недоліків позовної заяви згідно ухвали від 02.02.2021, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 01.02.2022, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

В матеріалах справи наявна заява представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та позивача, в якій просила позовні вимоги задовольнити.

Третя особа у поданій до суду заяві від 27.04.2021 просила розглядати справу за її відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Колесник Ю.В. у заяві від 07.10.2021 просила справу розглядати у її відсутність.

Інший відповідач причину неявки в судове засіданні не повідомив та правом на надання відзиву не скористався.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.02.2019 по справі № 489/5935/18 переведено на ОСОБА_1 права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу 57/200 частки квартири від 24.012.2016, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив 57/200 частки квартири АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом 24.12.2016, зареєстрованого в реєстрі за №1028. Стягнути на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 290000,00 грн., що знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА в Миколаївській області (код отримувача 26299835, рахунок № НОМЕР_1 ). Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 360,00 грн. судового збору сплаченого за квитанцією від 10.09.2018 №17552167.

Вказане рішення, яке ухвалено судом в підготовчому судовому засіданні через визнанням позову відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

Висновок суду мотивований тим, що переважне право позивача купівлі частки у праві спільної часткової власності було порушене, тому таке порушене право підлягає захисту у належно обраний позивачем спосіб шляхом переведення на ОСОБА_1 прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу 57/200 частки квартири від 24.12.2016, укладеного між відповідачами.

Як зазначає позивач, незважаючи на рішення суду про переведення нього прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу 57/200 частки квартири від 24.012.2016, він позбавлений можливості провести державну реєстрацію своїх прав на нерухоме майно, так як в державному реєстрі є запис про державну реєстрацію права власності колишнього власника ОСОБА_2 , скасування якого можливе державним реєстратор лише на підставі рішення суду.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правого регулювання.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За частинами першою, другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
З аналізу наведених норм слідує, що захист порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду має бути ефективним.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За положеннями частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Згідно пункту 9 частини першої статті 27 наведеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Судом встановлено, що в судому порядку позивач на набув прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу 57/200 частки квартири, отже є власником йього майна. Наведені обставини жодною із сторін не оспорювалися. Між тим, позивач позбавлений можливості провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, так як в державному реєстрі є запис про реєстрацію права власності на попереднього власника цього майна ОСОБА_2 , який не було скасовано при ухвалені судом рішення від 19.02.2019, так як така вимога не заявлялася.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення, оскільки позивач в судовому порядку набув прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частки квартири, а тому його право власності на вказане майно підлягає державній реєстрації, що неможливо зробити без скасування запису на попереднього власника (як покупця за договором).

Щодо доводів третьої особи та представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Колесник Ю.В., які викладені в їх письмових заявах, про ненадання позивачем рішення про відмову державного реєстратора у реєстрації права власності позивача на частку квартири, що на їх думку свідчить про передчасність звернення позивача до суду та не надає можливості встановити дійсні причини відмови в проведенні державної реєстрації, суд їх відхиляє, так як відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування запису про державну реєстрацію здійснюється з одночасним набуттям права власності на нерухоме майно (у даному випадку шляхом переведення на позивача прав та обов`язків покупця), що вданому випадку судом не здійснювалося, так як позивачем не заявлялася така вимога, що підтверджується рішенням суду у справі № 489/5935/18.

Щодо заперечень представника ОСОБА_4 відносно процесуального статуту відповідача ОСОБА_3 то вони є помилковими, оскільки договір купівлі-продажу частки квартири укладався між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому ці особи є належними відповідачами по справі.

Помилковими є твердження представника ОСОБА_4 і про те, що належним відповідачем має бути державний реєстратор, так як відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до повноважень державного реєстратора віднесено вчинення дій з внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому державний реєстратор не є заінтересованою особою у даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Так як позивач не просила про відшкодування судового збору, тому враховуючи принцип цивільного судочинства, розподіл таких судових судом не здійснюється.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , номер запису про право власності/довірчої власності: 18272468, на 57/200 частки квартири АДРЕСА_2 , проведену на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1028, посвідченого 24.12.2016 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко О.О.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце поживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , НОМЕР_4 , місце реєстрації АДРЕСА_4 ;

третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко Олена Олександрівна, місцезнаходження: м.Миколаїв, пр.Центральний, 191.

Повний текст судового рішення складено 14.02.2022.

Суддя І.В.Коваленко