КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/1645/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРОНТОН БІЛДІНГ» до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору недійсним та поновлення становища, що існувало до порушення, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 , ТОВ «ФРОНТОН БІЛДІНГ» до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання договору недійсним та поновлення становища, що існувало до порушення.

Разом з позовом ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив в порядку ст.ст.149, 150 ЦПК України вжити заходів забезпечення цивільного позову, а саме: накласти арешт на 1/2 частину квартири, загальною площею 68.8 кв.м, житловою площею 40.8 кв.м, яка складається з трьох жилих кімнат, що розташована у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00. Також позивач просив заборонити будь - яким особам володіти та користуватися 1/2 часткою вказаної квартири, крім нього самого та його доньки ОСОБА_5 .

Свою заяву обґрунтовував тим, що 17 вересня 2021 року відповідачка ОСОБА_4 неправомірно подарувала третій особі свою 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проігнорувавши першочергове право на викуп іншого співвласника квартири - позивача ОСОБА_3 .

Заявник наголошував, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки новий власник квартири ОСОБА_2 або інші особи можуть в подальшому відчужити 1/2 частину житлового приміщення, яке є предметом спору, на користь інших осіб.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на 1/2 частину квартири, загальною площею 68.8 кв.м, житловою площею 40.8 кв.м, яка складається з трьох жилих кімнат, що розташована у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та залишення заяви без задоволення.

Скарга обґрунтована тим, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 стала власником 1/2 частини спірної квартири на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11.10.2006 року у справі №2-4129/2006 року та подарувала свою 1/2 частку спірної квартири скаржнику на підставі договору дарування, укладеного 17.09.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Вказує, що переважне право перед іншими особами на купівлю частки майна, яке знаходиться у спільній власності, з`являється у співвласника при продажі майна, проте в цьому випадку 1/2 частки спірної квартири була подарована відповідачем скаржнику на підставі договору дарування. Отже, на зазначені правовідносини положення статті 362 ЦПК України не поширюються.

Вважає, що ОСОБА_4 правомірно подарувала свою частку спірної квартири скаржнику, а позов ОСОБА_3 має завідомо штучний характер.

Зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину спірної квартири, не врахував інтереси Скаржника, який є законним власником 1/2 частини спірної квартири, на яку накладено арешт, чим порушив право власності скаржника та не врахував, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог (до заяви про забезпечення позову позивачем не додано жодного документу, який би підтверджував побоювання позивача щодо реалізації скаржником своєї частки на 1/2 частину спірної квартири третім особам).

Тобто, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу тільки на підставі ймовірного у майбутньому, на думку позивача, порушення його прав, без жодних доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення позову.

Таким чином, за відсутності підстав для забезпечення позову, суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову, і ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу без змін.

Вказує, що має підстави вважати, що суд першої інстанції, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства та співмірність заходів забезпечення позову з вимогами позову, дійшов вірного висновку щодо доцільності задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову частково шляхом накладення арешту на Ѕ частину квартири, загальною площею 68,8 кв.м, житловою площею 40,8 кв.м, яка складається з трьох жилих кімнат, що розташована у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, а в іншій частині відмовлено.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із відсутністю арешту на вказану частину квартири її може бути відчужено на користь іншої особи, що в подальшому безперечно утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд також вважав, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Також суд вірно вважав, що заходи забезпечення позову шляхом заборони будь - яким особам володіти та користуватися 1/2 часткою вказаної квартири суперечать нормам матеріального права, оскільки забороняють власнику користуватися належною йому частиною квартири, тим самим перекреслюючи природу права власності, а будь-яких вимог про усунення перешкод в користуванні спірною частиною квартири позивачем ні у позовній заяві, ні у заяві про забезпечення позову не було заявлено, а тому вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони користування квартирою не є співмірним із заявленими позовними вимогами.,

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно з п.6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.10.2006 року за позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_6 визнано право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру у АДРЕСА_1 .

Згідно з Реєстру права власності на нерухоме майно за третьою особою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири у АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 17.09.2021 року, що укладений між ним та відповідачем ОСОБА_4 .

Враховуючи позовні вимоги про визнання договору дарування частини квартири недійсним та поновлення становища, що існувало до порушення, беручи до уваги те, що вищевказане спірне житлове приміщення є предметом спору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність накладення арешту на 1/2 частину квартири загальною площею 68.8 кв.м, житловою площею 40.8 кв.м, яка складається з трьох жилих кімнат, що розташована у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, оскільки у зв`язку із відсутністю арешту на вказану частину квартири її може бути відчужено на користь іншої особи, що в подальшому беззаперечно утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, суд вірно вважав, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, врахував інтереси власника спірного майна, на підставі чого вважає, що наявність заходів забезпечення позову на квартиру без інших додаткових заходів не порушить його інтереси на період розгляду справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Крім того, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що заходи забезпечення позову шляхом заборони будь - яким особам володіти та користуватися 1/2 часткою вказаної квартири суперечать нормам матеріального права, оскільки забороняють власнику користуватися належною йому частиною квартири, тим самим перекреслюючи природу права власності, а будь-яких вимог про усунення перешкод в користуванні спірною частиною квартири позивач ні у позовній заяві, ні у заяві про забезпечення позову заявлено не було, а тому вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони користування квартирою не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 та залишення без змін ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: