Провадження № 2/643/1433/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022

Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Тимош О.М.,

за участю секретаря судового засідання Холод К.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради - Макарійчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи -Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

встановив:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що йому на праві власності належить двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 . В даній квартирі зареєстрований він, його дружина ОСОБА_8 , його дочка ОСОБА_3 та її малолітні діти ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 та її малолітні діти ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 у квартирі не проживають більше ніж 4 роки. З 2017 року відповідачка зі своїм чоловіком та дітьми проживала окремо, а потім переїхали за межі України та на даний період часу проживають у Польщі. Факт їх проживання у Польщі підтверджується дозволами на тимчасове проживання. Для того, щоб зняти з реєстрації місця проживання відповідача та її малолітніх дітей необхідна присутність відповідачки ОСОБА_3 та батька дітей ОСОБА_7 , тому він вимушений звернутися до суду з позовом, адже через реєстрацію в квартирі осіб, які не проживають в квартирі, він несе зайві витрати по сплаті платежів на утримання квартири, не має можливості отримати субсидію від держави, та на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.

Посилаючись на ст.317, 319, 321, 383, 405, ЦК України, ст.71,72,150 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді 05.07.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження.

06.08.2021 через канцелярію суду від відповідачки ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_7 надійшла заява про визнання позову.

09.08.2021 через канцелярію суду від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшов висновок про недоцільність визнання малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

29.10.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено про те, що висновок Департаменту служб у справах дітей вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки малолітні діти не є власниками квартири, в якій зареєстровані, жоден нормативно-правовий акт не передбачає вимоги при знятті з реєстрації місця проживання дітей надавати докази того, що у їх власності є житлова нерухомість. Крім того, відповідачка та її малолітні діти мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про прописку на тимчасове проживання, договором оренди житлового приміщення 1/2021 від 26.02.2021. Вказані документи свідчать про те, що діти проживають з батьками в Польщі та забезпечені житлом, в якому вони зареєстровані, а тому визнання їх такими, що втратили право користування квартирою та зняття з реєстрації не зменшить та не обмежуватиме права та інтереси дітей на житло. Крім того, відповідачка та третя особа ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення позову у заяві, яку направляли на адресу суду. Отже, вважає, що є законні підстави не погоджуватися з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою суду від 10.01.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового засідання та відмовлено у визнанні позову відповідачкою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей.

В судовому засіданні представник позивача надав аналогічні викладеним у позові пояснення, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради проти задоволення позову заперечувала, підтримала висновок щодо недоцільності визнання малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідачка ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились, направили до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.

Позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.1995, укладеному на Харківській товарній біржі, належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 15.02.1995 (а.с.8-9).

Відповідно до довідки з Реєстру територіально громади м.Харкова від 27.05.2021 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані позивач, ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та малолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.10).

Як вбачається зі свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їх батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.18, 19, 20).

Факт проживання відповідачки ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в Польщі підтверджується посвідками на тимчасове проживання, наданих суду в перекладі та завірених перекладачем а саме: посвідка на проживання НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , посвідка на проживання НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , посвідка на проживання НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , посвідка на проживання НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 , виданими Поморським воєводством Польщі 14.10.2020, дозвіл на тимчасове проживання дійсний до 31.08.2022 (а.с.76-87).

Відповідно до довідкок про прописку на тимчасове проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прописані на тимчасове проживання з 20.05.2021 за адресою: АДРЕСА_3 . Дата завершення строку прописки 31.03.2022. Довідка дійсна до часу зміни місця проживання, але на строк, що не перевищує строк прописки, тобто до 31.03.2022 (а.с.99-102).

Відповідно до договору оренди житлового приміщення, укладеного 26 лютого 2021 року вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , яка діє на підставі довіреності А №18/2010, наданої власниками приміщення ОСОБА_11 і ОСОБА_12 укладено договір оренди житлового приміщення, строк дії якого визначено один рік (до 31 березня 2022 року) з можливістю його пролонгування (а.с.103-115).

Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за недоцільне визнання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування висновку зазначають, що відсутні дані що малолітні діти є власниками іншого житла та не вбачається, де будуть проживати діти після визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.53-56).

Відповідно до копії звернення до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради позивач звертався до вищезазначеного органу про перегляд складеного Висновку №450 від 04.08.2021 про недоцільність визнання дітей такими, що втратили право користування житлом та надання іншого висновку, оскільки права та інтереси не порушуються (а.с.119-121).

У судовому засіданні представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради підтримала наданий раніше висновок та позицію Департаменту щодо недоцільності позбавлення права користування житловим приміщенням малолітніми дітьми дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Заперечила можливість перегляду раніше наданого висновку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положенням ч.1, ч.2 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» надано визначення вільного вибору місця проживання чи перебування, як право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Через свій вік ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не можуть самостійно обирати місце проживання, тому факт їх непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дітей права користування належним їх діду житлом.

Зазначена правова позиції висловлена в постанові Верховного суду у справі №759/19394/15-ц від 27.12.2018.

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення права користування житлом малолітніх дітей, інтереси яких представляє їх мати - ОСОБА_3 та вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушує житлові права малолітніх дітей.

Суд критично ставиться до заяви відповідачки ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей, та третьої особи ОСОБА_7 про визнання позову, оскільки у разі задоволення позовних вимог, будуть порушені права та інтереси малолітніх дітей

При цьому суд зазначає, що ст.71, 72 ЖК УРСР, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, до якого квартира, що належить позивачу ОСОБА_2 , не відноситься. Також суд не застосовує до спірних правовідносин ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», як виключену на підставі Закону № 1871-IX від 05.11.2021.

Суд вважає, що наявність між відповідачкою та власником житла договору оренди житлового приміщення в Польщі, строк дії яких встановлено сторонами на один рік, а саме до 31.03.2022, довідок про прописку на тимчасове проживання, строк дії яких також до 31.03.2022, посвідок на тимчасове проживання, строк дії якої до 31.08.2022, свідчить про тимчасовий характер перебування за кордоном відповідачки та її малолітніх дітей, а тому сам факт не проживання у квартирі відповідачки та її дітей, не може бути безумовною підставою для визнання дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Непроживання дітей викликано виїздом їх батьків на тимчасове проживання до Польщі, вік дітей позбавляє їх можливості самостійно обирати місце проживання, а тому визнання дітей такими, що втратили користування житловим приміщенням безумовно порушує їх житлові права.

Підстава, на якій місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вони набули права користування цим житлом на законних підставах.

Враховуючи, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог буде порушати права дітей на житло, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2,5, 12,13,76-82, 89, 141, 259,263-265, 273, 354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи -Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місце знаходження: 61002, м.Харків, вул.Чернишевська, 55, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26489104.

Третя особа: ОСОБА_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повне рішення суду складено 11 лютого 2022 року.

Суддя О.М.Тимош