Провадження № 2/243/511/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Фаліна І.Ю.,
секретаря судового засідання Олещенко Д.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі № 13 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на підставі договором купівлі-продажу житлового будинку 10.12.2020 позивачка у матері відповідача - ОСОБА_3 купила житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований у вищезазначеному будинку, але не проживає в ньому з 2016 року. В зазначеному договорі пунктом 17 зафіксовано обов`язок ОСОБА_3 у строк до 15.01.2021 зняти з місця реєстрації осіб, зареєстрованих у даному житловому будинку. Проте до часу звернення з позовом до суду відповідач, який, з січня 2016 року, тобто вже понад 5 років, у купленому будинку не проживає, не користується ним, не зберігає у ньому свої речі, не бере участі у підтриманні будинку у належному стані та не сплачує комунальні послуги, залишається зареєстрованим у належному їй будинку.
Зазначала, що оскільки до теперішнього часу відповідач залишається зареєстрованим у належному їй житловому будинку комунальні послуги нараховуються, у тому числі, і на нього, вартість яких за відповідача вимушена сплачувати позивачка, що у свою чергу порушує її права як власника цього будинку.
Разом з тим, позивачка також зазначила, що ніколи не була пов`язана з відповідачем спільним побутом. Вони не мали та не мають взаємних прав та обов`язків. Жодних домовленостей з приводу збереження за відповідачем права користування спірними житлом, протягом усього строку не проживання відповідача у ньому між ними не лише не укладалось, а й навпаки нею чітко було визначено, що строк дії сервітуту щодо користування відповідачем належним їй житловим будинком спливає 15.12.2021, що, як вже було зазначено вище, зафіксовано у пункті 17 укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку між нею та ОСОБА_4 .
Вказані обставини перешкоджають позивачці реалізовувати свої права як власника цього будинку на володіння, користування та розпорядження ним, але зняти відповідача з реєстрації місця проживання у даному житловому будинку через орган реєстрації місця проживання вона не маю можливості, оскільки жодні засоби зв`язку з відповідачем відсутні та фактичне місце його знаходження не відоме.
Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Головкіна Н.А. не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2020, посвідченого державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Братишевською Г.О., зареєстрованого в реєстрі за № 345, ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_1 на праві приватної власності житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .
Відповідно п. 17 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2020 передбачено, що продавець ( ОСОБА_3 ) зобов`язується до 15.01.2021 року звільнити житловий будинок від речей домашньої обстановки та вжитку, передати покупцю ( ОСОБА_1 ) ключі від житлового будинку та технічну документацію на нього та зняти з місця реєстрації осіб зареєстрованих в зазначеному житловому будинку.
Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 236339251, право власності ОСОБА_1 вищезазначеного будинку підтверджується відомостями про право власності, відповідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження № 55620905 від 10.12.2020.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, право користування якого просить позбавити відповідача, інші власники на теперішній час відсутні.
Відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить Довідка про склад сім`ї № 11-11/08-01/2677, видана 26.11.2021 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області.
Відповідач в будинку АДРЕСА_1 не проживає з січня 2016 року , його особисті речі в цьому будинку відсутні, що підтверджується Актом № 4578 від 26.11.2021 складеним секретарем Миколаївської міської ради Пересічною І.В. у присутності сусідів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , затвердженого депутатом 2 скликання виборчого округу Коритня Н.О.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом.
Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач ОСОБА_7 є власником будинку, право користування якого просить позбавити відповідача; відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку без поважних причин, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений та підписаний 15.02.2022

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.Ю. Фалін

Донецької області