22-ц/804/55/22

Номер провадження 22-ц/804/55/22
Доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Вороніна М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 посилаючись на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2020 року у кримінальному провадженні № 0001903 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні позивач був визнаний потерпілим і злочином йому була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 8 800 грн., яка складається з витрат на лікування у сумі 800 грн., оплати послуг адвокату Оснач Л. О. у сумі 5 000 грн., а також у зв`язку із втратою працездатності у сумі приблизно 3 000 грн.. Також йому спричинена матеріальна шкода у сумі 32 000 грн., яка є вартістю необхідної для проведення операції з ринопластики носу та моральна шкода, яку він оцінює в 200 000 грн. Враховуючи наведене, просив стягнути на його користь з відповідача зазначені суми матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, суму у розмірі 1 749 грн. 50 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 7 000 грн. та витрати за правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови йому у задоволені позовних вимог щодо матеріальної шкоди на ринопластику носу та моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши зазначені вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в судовому рішенні не було в повному обсязі викладено усі обставини по справі, не надано оцінки висновку комплексної судово-медичної експертизи № 75 від 07 листопада 2019 року. Крім того вважає, що суд незаконно відмовив йому у відшкодуванні коштів на проведення рінопластики носу.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 втретє в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судовими повістками та телефонограмами, а в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справу йому було відмовлено в зв`язку з ненаданням доказів поважності причин неявки, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , який просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2020 року, клопотання захисника обвинуваченого адвоката Кравчук Л. Є. про звільнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов, потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною першої статті 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається із загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, всебічно встановлених обставин справи та застосувавши принципи справедливості і розумності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у відчутті ним фізичного болю та необхідності відновлювати попередній стан здоров`я, що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України, для відшкодування йому моральної шкоди в розумному розмірі 7 000 грн.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди у більшому розмірі, ніж визначив суд першої інстанції, позивачем апеляційному суду не надано.

Крім того, судом вірно встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводять до власного тлумачення заявником положень статті 1166, 1177 ЦК України, та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції неправильно застосовано дані норми до спірних правовідносин норми.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому зазначену апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Судді В. М. Барков

Є. Є. Мальцева

М. Ю. Лопатіна