Справа № 303/7461/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розман Сергій Юрійович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року, ухвалене суддею Куцкір Ю.Ю. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання дитини

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися.

Позов обґрунтовувала тим, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2005 було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі ј частки всіх видів доходу відповідача, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачці виповнилося 18 років. Однак вона продовжує навчання у ДВНЗ «Ужгородський національний університет» на 2 курсі денної форми навчання на юридичному факультеті, тривалість навчання до 30.06.2024. У зв`язку з наведеним позивач потребує додаткових витрат на утримання, а відповідач не надає їй допомоги.

Враховуючи вищенаведене ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь в розмірі 50% від його щомісячного доходу, починаючи з дня звернення до суду з позовом, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на її утримання у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 , щомісячно, на час її навчання, починаючи з 20.09.2021, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розман С.Ю., подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення її позовних вимог. Вказує, що у поданому відповідачем відзиві на позовну заяву зазначається, що останній готовий сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Разом з тим, до відзиву додано копію довідки ТОВ «Закарпатстрой» від 22.11.21 з якої слідує, що відповідач офіційно працевлаштований на цьому Товаристві і за останні кілька місяців після сплати обов`язкових податків і зборів отримує щомісячний дохід у розмірі 5 136,62 грн. Між тим, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році з 1 грудня установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 393,00 грн.

Таким чином, присуджений судом першої інстанції щомісячний розмір аліментів з відповідача на її утримання у сумі 1 284,15 грн. (5 136,62 грн. 1/4) майже відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину в розмірі 1 196,50 грн., а не рекомендованому розміру аліментів на дитину.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що позивачка проживає у с. Зняцево Мукачівського району, а навчається на денній формі навчання в м. Ужгороді, тому беззаперечно, що позивачка несе додаткові витрати, пов`язані з переїздами до навчального закладу та поверненням додому. Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що позивачкою не надано доказів отримання відповідачем доходу, який би надавав йому можливість сплачувати відповідний розмір аліментів, не є достатнім для стягнення з відповідача мінімально гарантованого розміру аліментів на утримання його доньки, яка продовжує навчання.

Також вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, так як в доданому описі було чітко вказано вид робіт та затрачений час.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 30.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 21.07.2003 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 31.01.2005 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано 17.12.2004, після чого остання змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_4 (а.с. 6).

Відповідно до виконавчого листа №2-1468 від 17.02.2005 з відповідача ОСОБА_2 стягувались аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки всіх доходів відповідача, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян, щомісячно, починаючи з 02.02.2005 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Згідно Довідки №234 від 06.09.2021 року ОСОБА_1 є студенткою 2 курсу денної форми навчання, юридичного факультету по спеціальності право ДВНЗ «Ужгородський національний університет». Термін закінчення навчання 30.06.2024 року (а.с. 10).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків на повнолітню дочку, сина, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що повнолітня ОСОБА_1 навчається у ДВНЗ «Ужгородський національний університет», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, взявши до уваги взаємний обов`язок батьків по її утриманню, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визначивши аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд обґрунтовано прийняв до уваги обставини, зазначені у статті 182 СУ України та, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, вважав за можливе визначити стягнення аліментів у визначеному розмірі.

Відповідач, який у відзиві на позов стверджував, що працює і отримує заробітну плату в розмірі 5 136,62 грн., не заперечує щодо надання матеріальної допомоги своїй доньці та готовий сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. При цьому зазначав, що не має змоги сплачувати 50% від його доходів, так як фактично проживає без реєстрації шлюбу з іншою жінкою, а також допомагає своїй непрацездатній матері.

ОСОБА_2 не оскаржував рішення суду про стягнення з нього аліментів у визначеному судом розмірі, а отже погодився з таким розміром аліментів та можливістю сплачувати їх.

ОСОБА_1 , ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не мотивувала, чому з відповідача підлягають до стягнення аліменти саме у визначеному неї розмірі 50% від заробітку (доходу) відповідача, отже такий розмір аліментів нею недоведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка несе додаткові витрати пов`язані з переїздом до навчального закладу і додому, не підтверджені належними доказами.

Отже, такі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Стосовно часткового стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. колегія суддів виходить з такого.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 правнича допомога в суді першої інстанції надавалась адвокатом Розманом С.Ю. на підставі договору №37 від 17.09.2021.

До позовної заяви було долучено квитанцію до прибуткового ордера №21 від 17.09.2021 на суму 8000 грн. та акт опис наданих адвокат послуг від 20.09.2021 (а.с.20,21,22).

Із опису вчинених адвокатом послуг від 20.09.2021 слідує, що адвокатом були надані послуги з вивченням документів у розмірі 500 гривень, перегляд законодавчої бази у розмірі 1000 гривень, надання консультації у розмірі 500 гривень, підготовка і подання до суду позову у розмірі 3000 гривень, підготовка і подання до суду інших заяв по суті з процесуальних питань у розмірі 1500 гривень та участь у судових засіданнях у розмірі 1 500 гривень.

Судом першої інстанції враховано, що участь в судових засіданнях адвокат не брав, оскільки розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також адвокатом не подавалися до суду інші заяви по суті з процесуальних питань, а отже, послуги в цих частинах послуг взагалі не надавалися.

Крім цього, суд враховує, що підготовка і подання позову, не потягло за собою значний проміжок часу і не потребувало значної підготовки до написання зазначеного позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не підтверджено факт отримання послуг адвоката та понесення нею витрат в цій справі на суму 8000 грн.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Розман Сергій Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 09 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: