Провадження № 22-ц/4808/252/22
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О.В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби в місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Шамотайлом О.В. 24 листопада 2021 рокув м. Івано-Франківську у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота», на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби в місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Барана Д.І. щодо передачі житла стягувачу у рахунок погашення боргу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби в місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Барана Д.І. щодо передачі житла стягувачу у рахунок погашення боргу.

Скарга мотивована тим, що 21 жовтня 2016 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист у цивільній справі №344/12800/2015 року, провадження №2/344/1610/2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» 109874 грн. 49 коп. заборгованості за Кредитним договором №02/26Ю від 25.03.2008 року станом 18.08.2015 року, з яких 50000 грн. 00 коп. - кредит, 52748 грн. 76 коп. - проценти, 7125 грн. 73 коп. - пеня.

На підставі вказаного виконавчого листа старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Бараном Д.І. здійснюється виконавче провадження №54148367.

03.09.2019 року скаржником отримано постанову від 28.08.2019 року про передачу майна - належної йому на праві приватної власності 1/5 частки трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 - стягувачу в рахунок погашення боргу та акт про передачу цього майна стягувачу.

Вважає, що вказаними постановою та актом про передачу старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Бараном Д.І. вчинено дії, направлені на позбавлення його права власності на єдине житло, що призвело до порушення конституційного права власності на житло.

На його думку державний виконавець не мав права вчиняти дії щодо позбавлення боржника права власності на частку у житловому приміщенні, що одразу призведе до його виселення без надання іншого постійного жилого приміщення.

Просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Барана Д.І. у виконавчому провадженні №54148367, направлені на передачу майна - належної ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/5 частки трикімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 - стягувачу в рахунок погашення боргу, вчинені без надання йому постійного жилого приміщення (житла), яке повинно бути зазначено в рішенні суду. Визнати постанову та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, датовані 28.08.2009 року у ВП №54148367, неправомірними та скасувати їх; заборонити старшому державному виконавцю Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Барану Д.І. у виконавчому провадженні №54148367 вчиняти дії, направлені на передачу стягувачу у рахунок боргу майна - належної йому на праві приватної власності 1/5 частки трикімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , до надання скаржнику постійного жилого приміщення (житла), яке повинно бути зазначено в рішенні суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від24 листопада 2021 рокускаргу задоволено. Визнано незаконними дії старшого державного виконавця Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Барана Д.І. та скасовано постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Барана Д.І у виконавчому провадженні №54148367 про передачу майна (1/5 частки трикімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 ) стягувачу в рахунок погашення боргу від 28.08.2019 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Відділ ДВС в місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що державним виконавцем систематично, зокрема, 16.06.2017 року, 27.04.2018 року, 02.01.2019 року, 12.08.2019 року, подавались запити до: Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями; Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб; Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії; Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи; МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Згідно відповідей на дані запити інформація про вказані обставини щодо боржника ОСОБА_1 відсутня.

Також державним виконавцем 25.09.2018 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а 02.01.2019 року про визначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Право на оскарження звіту суб`єкта оціночної діяльності у передбачений законом строк сторона виконавчого провадження не реалізувала. Майно було передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ», однак торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, у зв`язку з чим 28.08.2019 року державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено акт про передачу. 28.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Таким чином державним виконавцем дотримано передбачену ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» процедуру передачі стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення боргу.

Вважає, що скаржником пропущено строк на звернення зі скаргою на вказані дії державного виконавця.

Також вказує, що згідно ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. При цьому даним законом не заборонено звернення стягнення на житлову квартиру боржника, в якій він фактично проживає, у випадку, якщо у боржника відсутнє інше належне майно.

Тому, враховуючи, що боржником у добровільному порядку вимоги стягувача не задоволені, та державним виконавцем проведені всі можливі заходи по виконавчому провадженню, однак вони не призвели до задоволення вимог стягувача в повному обсязі, виникла необхідність проведення опису та арешту майна ОСОБА_1 .

Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від24 листопада 2021 року та постановити нову, якою у задоволенні скарги відмовити.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ним не пропущено строк на подання скарги, оскільки 03.09.2019 року ним була складена і підписана скарга на дії державного виконавця про передачу частки квартири стягувачу; 12.09.2019 року скарга на дії державного виконавця. 13.09.2019 року він подав скаргу до суду шляхом опущення у скриньку біля канцелярії, яка вочевидь була зареєстрована понеділком 16.09.2019 року. Оскаржувану ухвалу суду вважає законною та обґрунтованою. Натомість вважає, що в апеляційній скарзі не наведено жодних обґрунтувань для скасування такої ухвали. Вказує, що іншого житла крім того, яке передано стягувачу, в нього немає. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від24 листопада 2021 року без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта відділу ДВС доводи апеляційної скарги підтримав.

Скаржник ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Банк Золоті Ворота» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, скаржника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.10.2016 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк золоті ворота» 109 874,49 грн. заборгованості за Кредитним договором №02/26Ю від 25.03.2008 року (т. 3, а.с. 55-56).

Постановою державного виконавця від 16.06.2017 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа (т. 3, а.с. 53).

Постановою державного виконавця від 26.06.2017 року накладено арешт на майно боржника (т. 3, а.с. 52).

Як вбачається з копії інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів на нерухомого майна щодо об`єкта від 21.03.2019 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/5 частки трикімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3, а.с. 46-47).

25.09.2018 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника (т. 3, а.с. 45).

Згідно відповідей на запити державного виконавця до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб від 02.05.2018 року та від 03.01.2019 року, до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії від 16.06.2017 року, від 27.04.2018 року, від 02.01.2019 року та від 12.08.2019 року, до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи від 17.06.2017 року, від 27.04.2018 року, від 02.01.2019 року та від 12.08.2019 року, до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями від 19.06.2017 року, від 02.05.2018 року та від 03.01.2019 року, до «НАІС ДДАІ» МВС України від 14.05.2018 року та від 12.08.2019 року інформація про вказані обставини щодо боржника ОСОБА_1 відсутня (т. 3, а.с. 48-51, 153-166).

02.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження (т. 3, а.с. 44).

Згідно Висновку про вартість об`єкта від 25.02.2019 року ринкова вартість 1/5 частини трикімнатної квартири загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 становить 148120,00 грн. (т. 3, а.с. 37).

Відповідно до копій протоколів проведення електронних торгів від 04.06.2019 року, 27.06.2019 року, 22.07.2019 року торги з продажу вищевказаного майна не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (т. 3, а.с. 32-35).

16.08.2019 року стягувач ПАТ «Банк Золоті Ворота» на запит державного виконавця направив на адресу Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області згоду залишити за собою нереалізоване майно 1/5 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (т. 3, а.с. 29).

28.08.2019 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Бараном Д.І. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу (т. 3, а.с. 5, 6).

28.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (т. 3, а.с. 26).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши чи діяв державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія; своєчасно, тобто протягом розумного строку, вважав що постанова про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу винесена з порушенням закону у зв`язку із чим слід усунути порушення шляхом визнання дій старшого державного виконавця Івано-Франківського МВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Барана Д.І. при її винесенні неправомірними та скасування вказаної постанови.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 даного Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 5 цього Закону України примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Отже, відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.

В постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі №199/4891/19-ц зазначено, зокрема, що правило щодо застосування встановленої законом черговості звернення стягнення на майно боржника, а саме, що в першу чергу звернення стягнення повинно відбуватись на кошти та рухоме майно, має істотне значення. Відповідно, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюються у виключному випадку у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 вказував, що 03.09.2019 року ним було отримано постанову від 28.08.2019 року про передачу майна - належної йому на праві приватної власності частки трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 - стягувачу в рахунок погашення боргу та акт про передачу цього майна стягувачу.

Колегія суддів зауважує, що, вирішуючи питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, суд має дослідити матеріали справи на предмет наявності або відсутності у справі будь-яких належних та допустимих доказів того, що державний виконавець вчиняв інші передбачені законом заходи щодо виконання судового рішення і такі заходи виявилися безрезультатними, з огляду на те, що звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок або квартиру боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, є виключним заходом, а тому з метою уникнення обмеження конституційних прав громадянина може бути застосований в останню чергу, що визначено приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів скарги вбачається, що державний виконавець звертався до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб та про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, до «НАІС ДДАІ» МВС України про зареєстровані за боржником транспортні засоби (т. 3, а.с. 48-51, 153-166).

Разом з тим державний виконавець мав можливість з`ясувати (перевірити) наявність/відсутність належного боржнику рухомого майна, яке включає в себе не лише транспортні засоби, зокрема, отримати відомості від реєстраторів акцій чи інших цінних паперів, відомості щодо наявності у боржника земельної ділянки, іншої техніки тощо. Також в матеріалах справи відсутні докази пошуку рахунків боржника-фізичної особи у банках та інших фінансових установах, хоча саме на кошти боржника в силу приписів закону стягнення звертається в першу чергу.

А тому апеляційний суд вважає, що державним виконавцем не було здійснено всіх належних заходів, направлених на розшук майна боржника.

Крім того апеляційний суд зауважує, що згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів на нерухомого майна щодо об`єкта від 21.03.2019 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/5 частка трикімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3, а.с. 46-47). Однак така частка не виділена в натурі як окремий об`єкт цивільних прав.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю, але крім випадку продажу з публічних торгів.

Натомість державним виконавцем не було враховано вищевказане та передчасно передано нерухоме майно боржника на реалізацію з публічних торгів та, як наслідок, - стягувачу в рахунок погашення боргу.

Таким чином колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду про задоволення скарги є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують та не містять підстав для скасування судового рішення, а фактично зводяться до незгоди з незгоди з таким рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби в місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.