Дата документу 13.01.2022 Справа № 754/3149/21
Провадження № 2/554/9/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2022 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Тімошенко Н.В. розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянскої районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Посилалась на те, що 28.08.2015 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося та нею подано до суду позов про розірвання шлюбу. Крім того, зазначила, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди про місце проживання спільної доньки.

Просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

16.06.2021 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва матеріали даної цивільної справи направлено за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.07.2021 року вищевказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

У підготовче судове засідання позивач та її представник ОСОБА_5 не з`явились, надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився.

Неявка сторін не перешкоджає здійсненню підготовчого провадження відповідно до ч.1 ст.198, ч.1 ст.223 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві між сторонами був зареєстрований шлюб.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

На даний час малолітня донька ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.

За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що батько та мати малолітньої дитини ОСОБА_3 проживають окремо, ОСОБА_1 офіційно працевлаштована в ТОВ «Глобал Оушен Лінк», має дохід та постійне місце проживання, яке відповідає вимогам до житла дитини, здатна забезпечити рівень життя дитині, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Дитина сторін не досягла 10 річного віку, стан здоров`я задовільний, відвідує центр розвитку «Балу». Відповідач позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти визначення проживання їх спільної доньки з матір`ю.

Отже, враховуючи вік дитини, задовільний стан її здоров`я, ставлення та участь у вихованні обох батьків, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері, яка має можливість утримувати малолітню доньку та забезпечувати її матеріальні і духовні потреби, згоду відповідача на встановлення місця проживання доньки з позивачкою, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини з нею, що, на думку суду, якнайкраще забезпечить інтереси дитини.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянскої районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини- задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянскої районної у м.Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Полтава, пр.. Маяковського, 21-г.

Суддя Н.В. Тімошенко