БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 2/497/216/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Деревенського І.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на її, позивача користь з відповідача суму позики у розмірі 405.00 USD (чотириста п`ять доларів США) та суму судових витрат у розмірі 7 908.00 (сім тисяч дев`ятсот вісім гривень), з яких 908.00 гривень (дев`ятсот вісім гривень) судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000.00 гривень (сім тисяч гривень).

Свої вимоги мотивує тим, що 28.03.2021 року між нею, позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, згідно якого позивач, ОСОБА_1 надала відповідачу, ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 400.00 USD. На підтвердження укладання договору позики, його умов та на посвідчення передання визначеної грошової суми відповідач власноручно склав розписку.

У порушення вимог договору, відповідач не повернув позику у встановлений строк. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 18.01.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 10.02.2022 року о 09:00 годині (а.с.33), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.34).

В судове засідання 10.02.2021 року:

Позивач та його представник не прибули, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача (а.с.44).

Відповідач також не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. На адресу суду подав заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи без його участі (а.с.51).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що 28.03.2021 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 400.00 USD (чотириста доларів США), з кінцевою датою повернення до 15.05.2021 року.

На підтвердження укладення зазначеного договору було складено розписку від 28.03.2021 року. Розписка складена власноручно позичальником і проставлено підпис у розписці, яка підтверджує передачу коштів позичальником ОСОБА_1 боржнику ОСОБА_2 (а.с.7,45).

В розписці ОСОБА_2 зазначив свою дату народження, паспортні дані, адресу місця реєстрації та адресу свого фактичного місця проживання і місце проживання позичальника ОСОБА_1 .

Як у строк до 15.05.2021 року (останній день виконання зобов`язання), так і станом на момент звернення позивача з цією позовною заявою до суду, так і на час постановлення рішення судом, відповідач позику не повернув.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

У даному спорі, суд виходить з того, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й фактом передання грошової суми позичальнику.

Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки відповідача ОСОБА_2 , яка підтверджує як факт отримання ним, боржником коштів за договорами позики, так і зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до 15.05.2021 року (а.с.45).

Оскільки, а ні у визначений у розписці строк, а ні в строк до подачі позову до суду кошти відповідачем ОСОБА_2 повернуті не були, в позивача є всі підстави для звернення з даними вимогами до суду.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 13 грудня 2017 року №309/3458/14-ц.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Оригінал розписки в даному спорі перебуває саме у позивача ОСОБА_1 , який наданий суду і долучений до справи (а.с.45).

Таким чином, наявність боргового документа у кредитора підтверджує не виконання обов`язку боржником.

Саме така позиція Верховного суду відображена в постанові від 27 червня 2018 року справа №712/14562/17-ц, провадження № 61-26174 ск18.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом частини першої, другої статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі; зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої, другої ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно частини першої, другої ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частинами першою, другою ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заборгованість по сплаті позики в розмірі 400.00 USD (чотириста доларів США) виникла у відповідача 15.05.2021 року.

Станом на 26.10.2021 заборгованість триває 168 днів.

Таким чином заборгованість по сплаті позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 400 + 5 = 405.00 (чотириста п`ять доларів США).

Відповідач визнав позовні вимоги цілком і беззаперечно до початку судового розгляду.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу

Частиною 2 ст. 137 ЦПК встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до позовної заяви додано:

- договір про надання правової допомоги від 11.10.2021 року між адвокатом Шахновським О.О. та Каминіною О.В (а.с.9-12);

- копію ордеру надання правничої допомоги між адвокатом Шахновським О.О. та Каминіною О.В (а.с.8);

- акт-розрахунок здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 11.10.2021 року № 52 (а.с.13) між адвокатом Шахновським О.О. та Каминіною О.В. на суму 7000.00 гривень;

- копії платіжних доручень № ECM_P24AC2693 від 11.10.2021 про сплату витрат на правову допомогу в розмірі 3517,50 гривень (а.с.14). та № ECM_P24AС3197 від 11.10.2021 про сплату витрат на правову допомогу в розмірі 3517,50 гривень (а.с.15).

Відповідач з сумою витрат позивача на професійну правничу допомогу погодився в своїй заяві (а.с.51) та ним не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Суд дійшов до висновку, про обґрунтованість та доведеність вимог позивача в цій частині, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7 000.00 гривень.

Щодо судових витрат:

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Статтею 142 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду

А саме, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним ухвалити рішення про розподіл витрат з урахуванням визнання позову відповідачем ОСОБА_2 та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову в розмірі 454,00 гривень, оскільки саме такий розмір відповідає 50 % сплаченого позивачем судового збору при подачі позовної заяви.

Інші 50 відсотків судового збору в розмірі 454,00 гривень стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141,142, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оксамитне, Болградського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 26.08.2020 року органом № 5112, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

-заборгованість за договорами позики від 28.03.2021 року в розмірі 405 (чотириста п`ять доларів США).

-витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень ( сім тисяч гривень);

-судові витрати у розмірі 454.00 гривень (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору.

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову в розмірі 454.00 гривень (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень) згідно квитанції про сплату №8052 від 26.10.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.В. Кодінцева