ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13997/17

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/362/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Харечко Л.К.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2021 року, повний текст якого складений 14.12.2021 у м. Чернігів,

У С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.02.2018, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17.07.2018, у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 106044,83 грн, та 1600 грн судового збору.

02.08.2021 представник відповідачки адвокат Кушнеренко Є.Ю. звернувся із заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.02.2018, в якій просив заочне рішення скасувати, призначивши справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, а за результатами розгляду справи по суті, просив стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.10.2021 вказане заочне рішення скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21.10.2021 року представником відповідачки подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову та стягнути 454 грн судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн, докази понесення яких були долучені до заяви про перегляд заочного рішення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість в розмірі 12262,98 грн та 192 грн у повернення сплачених судових витрат.

23.11.2021 представник позивачки звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій, пропорційно до задоволених позовних вимог, просив стягнути з позивача на користь відповідачки судовий збір за звернення із заявою про скасування заочного рішення в сумі 408,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

У запереченні на вказану заяву представник позивача просив в її задоволенні відмовити та одночасно звернувся з клопотанням про зменшення розміру цих витрат до мінімального, оскільки заявлена сума є неспівмірною із складністю цивільної справи.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.12.2021 заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кушнеренка Є.Ю. задоволено частково, та, з урахуванням заперечень позивача, співмірності витрат зі складністю справи, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу розмірі 2500 грн та судовий збір в розмірі 408,60 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неналежне дослідження обставин справи та оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення Денянського районного суду м. Чернігова від 14.12.2021 скасувати та відмовити відповідачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн.

На думку апелянта, відповідачем не доведено справедливість та повноту витрат, фактично понесених ним на правову допомогу. На підтвердження таких витрат відповідач мав надати суду документи, оформлені у встановленому законом порядку, що відповідають правилам бухобліку (квитанція до прибуткового касового ордеру, касовий чек, платіжне доручення з відміткою банку тощо). Засади обчислення плати за послуги адвоката мають бути закріплені в угоді між ним та клієнтом, відповідач при цьому мав подати суду розрахунок витрат часу адвоката на ведення справи в суді, участь в судових засіданнях, вчинення інших процесуальних дій, адже не зрозуміло, на підставі чого виникла вказана у розрахунку сума.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки адвокат Кушнеренко Є.Ю. вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідачки звертає увагу, що під час розгляду справи ним було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 5000 грн на правничу допомогу та 454 грн по сплаті судового збору. Сума витрат на оплату послуг адвоката належним чином підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Отже, враховуючи часткове задоволення позову, а також співмірність понесених витрат зі складністю справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з позивача на користь відповідачки суми понесених витрат зі сплати судового збору, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

Вислухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2021 року вимогам ст.263 ЦПК України відповідає.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, у якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачці ОСОБА_1 у суді першої інстанції правничу допомогу надавав адвокат Кушнеренко Є.Ю. на підставі ордеру серії СВ №1017043 від 02.08.2021 (а.с. 107), договору про надання правової допомоги адвокатом № 76 від 21.07.2021 (а.с. 102). Згідно з копією квитанції до прибуткового касового ордера № 76 від 30.07.2021 відповідачка ОСОБА_1 сплатила адвокату 5000 грн за надання послуг за вищевказаним договором (а.с. 104). Відповідно до копії акта виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 21.07.2021 надана адвокатом Кушнеренком Є.Ю. правова допомога складається з: консультування щодо підстав та порядку заяви про перегляд заочного рішення суду щодо стягнення заборгованості - 2 години, складання та подання адвокатських запитів - 2 години, вивчення судової практики - 1 година, написання та подання заяви про перегляд заочного рішення суду щодо стягнення заборгованості, в тому числі виготовлення копій документів - 3 години, а всього 8 годин, правові послуги за договором виконано в повному обсязі, за що ОСОБА_1 сплачено 5000 грн, зазначена сума є фіксованою (а.с. 105). Таким чином, факт понесення відповідачкою витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом Кушнеренком Є.Ю. є належним чином документально підтверджений, надано детальний опис щодо її виконання, адвокатом було у повній мірі забезпечено реалізацію прав і обов`язків відповідачки під час розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження належними та допустимими доказами вказаних витрат спростовуються вищевикладеним.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Так, вищевказані документи були надані представником відповідачки до заяви про перегляд заочного рішення по справі, у відзиві на яку позивач виклав свої заперечення щодо актуальності заявлених витрат (а.с. 111-121). Попередній розрахунок судових витрат відповідачки, зокрема щодо витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн, був також наданий її представником у відзиві на позов (а.с. 150-152). Позивач у відповіді на відзив вказував про відсутність підстав для відшкодування вказаних витрат (а.с. 156-165). За результатами розгляду справи представник відповідачки у заяві про ухвалення додаткового рішення просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн, що пропорційно до задоволених позовних вимог (а.с. 181-182). У запереченнях на заяву банк просив у її задоволенні відмовити та одночасно звернувся з клопотанням про зменшення розміру витрат на правову допомогу у звязку з їх необгрунтованістю, неспівмірністю складності справи.

На думку колегії суддів, виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами належних та допустимих доказів, оцінених у їх сукупності, та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, та визначення їх розміру, правильно визначився із нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та з урахуванням часткового задоволення позову на 10 %, співмірністю зі складністю справи, яка є малозначною, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви представника відповідачки і стягнення з позивача 408,60 грн витрат зі сплати судового збору та 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів погоджується з розподілом судових витрат, який проведено судом першої інстанції, та вважає, що додаткове рішення ухвалено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вирішуючи питання стягнення витрат, понесених відповідачкою на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги № 26 від 24.01.2022, акт виконаних робіт за вищевказаним договором на загальну суму 4000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 26 від 26.01.2022, враховуючи те, що з клопотанням про зменшення вказаних витрат на правову допомогу позивач не звертався, дійшла висновку про необхідність стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 4000 грн у відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом Кушнеренком Є.Ю. в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141,367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ 01001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені під час апеляційного перегляду справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови суду складений 14.02.2022.

Головуюча Судді: