Дата документу 02.02.2022 Справа № 337/571/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/571/20 Головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/33/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частину квартири, що перебуває у спільній частковій власності, виплату компенсації, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на частину квартири, що перебуває у спільній частковій власності, виплату компенсації, визнання права власності.

В обґрунтування позову, зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить 2/3 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2019 року та договору дарування від 30.08.2017 року.

1/3 частина цієї ж квартири належить відповідачу на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2006 року по справі № 2-42/06.

Вказані частки у натурі ніколи не виділялися і зробити це неможливо, в силу того, що квартира є однокімнатною.

Тобто, відповідачу належить 5,8 кв.м. житлової площі, вартість цього майна відповідно до звіту складає 82196 грн. 00 коп.

З 2017 року вона проживає та у цій квартирі, утримує її, а відповідач проживає у належному йому будинку по АДРЕСА_2 , спірною квартирою не користується.

Спірна квартира не може бути поділена в натурі між співвласниками, не може бути визначений порядок користування нею, бо вона однокімнатна, тобто вона є неподільним майном, у зв`язку із чим виділ у натурі частки відповідача є неможливим.

Змоги продати свою частку може лише за згодою відповідача після виділу долі, чи визначення порядку користування, що також зробити неможливо.

Враховуючи, що спільне володіння та користування майном неможливе, бажає виплати відповідачу компенсацію за 1/3 частину квартири, та просити суд визнати за нею право власності на цю частину.

Вартість 1/3 частини квартири складає 82196 гривень, тобто, відповідачу необхідно сплатити компенсацію за належну йому 1/3 частину у розмірі 82 196 грн. 00 коп.

Зазначені грошові кошти є у її розпорядженні.

Просила суд припинити за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2021 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Компенсовано(виплачено) ОСОБА_1 вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 82196(вісімдесят дві тисячі сто дев`яносто шість) грн., які знаходяться на спеціальному(депозитному) рахунку ТУ ДСА України в Запорізькій області, внесеної ОСОБА_2 (згідно дублікату квитанції АТ КБ «ПриватБанк» (№0.0..1 від 24.04.2020).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 2/3 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Інша 1/3 частина належить відповідачу ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов про припинення права власності ОСОБА_1 суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 365 ЦК України виходив з того, що у наявних взаємовідносинах між сторонами як співвласниками об`єкта житлової нерухомості наявні всі складові , визначені ст. 365 ЦК України , а тому припинив право власності відповідача зі сплатою грошової компенсації в розмірі 82 196 грн. , яка знаходиться на депозитному рахунку суду.

Суд також визнав належним та допустимим доказом, звіт оцінки майна від 16.02.2020 року, наданий позивачкою, згідно якого вартість спірної квартири складає 246 587 грн. ( а.с. 19).

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки 1/3 частина спірної квартири у порівнянні із частиною співвласника не може бути визначена як незначна, оскільки складає цілу третину майна, а також є єдиною власністю відповідача, та крім цього завдасть істотної шкоди інтересам співвласника ОСОБА_1 у зв`язку з невизначеністю вартості майна, право на яке підлягає припиненню.

Так суд прийняв як доказ звіт, наданий позивачкою, проте не звернув уваги, що він складений з використанням порівняльного підходу шляхом пошуку інформації у Інтернет мережі.

На спростування тверджень позивача про вартість спірної квартири в сумі 246 587 грн., відповідачем надано звіт про оцінку майна, також складений з використанням порівняльного підходу шляхом пошуку інформації у Інтернет мережі , згідно якого вартість спірної квартири складає 502 764 грн. ( а.с. 97).

Отже матеріали справи не містять доказів, про дійсну ринкову вартість квартири АДРЕСА_1 з оглядом самого майна та його складових, а тому і сума внесена на депозит суду не відповідає дійсної вартості майна.

Сторонами надані звіти оцінки, яки суттєво відрізняються у вартості майна.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що позбавляючи відповідача найважливішого Конституційного права на житло і власність, позивач та суд першої інстанції, який погодився з доводами позову, не навели переконливих доказів.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому у відповідності до положень п. 4 ч. 3, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про припинення права власності, та про відмову у задоволенні похідних вимог про визнання права власності на всю спірно квартиру за позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 1608 грн. 97 коп., ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони у справі.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2021 року у цій справі скасувати,та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частину квартири, що перебуває у спільній частковій власності, виплату компенсації, визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 1608 грн. 97 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді: