Справа № 712/8602/21
Провадження № 2/712/365/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Назаренко М.О.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частини квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частини квартири, посилаючись на те, що з 2000 року він разом з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільні видатки. Проживали вони з 2000 року в квартирі, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої є він. Разом з ними на той час проживав його син від першого шлюбу ОСОБА_4 . Деякий час вони проживали в квартирі, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом на право власності. У вищевказаній квартирі проживав її син від першого шлюбу ОСОБА_2 . В 2006 році вони вирішили придбати для себе квартиру, щоб не заважати їхнім дітям налагоджувати своє особисте життя. Так як грошей на купівлю квартири не вистачало, було прийнято рішення спільно з його матір`ю продати квартиру, яка належала його матері ОСОБА_5 , а кошти отримані від продажу її квартири внести в рахунок часткової оплати вартості нової квартири. В послідуючому після продажу материної квартири, останню взяли проживати до себе, оскільки її необхідно було доглядати.

28.07.2006 року між ОСОБА_3 та корпорацією «Житлобуд-1» було укладено договір №1/40 на дольову участь у будівництві квартири в житловому будинку по АДРЕСА_3 .

Згідно п.1.1. даного договору дольовик замовляє корпорації будівництво 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_4 . Корпорація організовує будівництво «об`єкта», в тому числі і «квартири» АДРЕСА_5 в житловому будинку - «об`єкті», і своїми силами і шляхом залучення третіх осіб.

Згідно п.2.1 Договору вартість 1 кв.м загальної площі квартири становить 3200,00 грн. Вартість квартири на дату укладення договору становить 214400,00 грн.

15.01.2008 року між ОСОБА_3 та корпорацією «Житлобуд-1» було укладено додаткову угоду до договору № 1/40 від 28.07.2006 року на дольову участь у будівництві квартири в житловому будинку по АДРЕСА_3 . На підставі вказаної додаткової угоди було внесено доповнення у вищевказаний договір №1/40 від 28.07.2006 року, а саме: п.2.1 Договору доповнено таким текстом: «Вартість квартири становить 219653,00 грн. з врахуванням вартості лічильників газу, гарячої і холодної води, вартості вхідної металевої двері та уточненої вартості (БТІ) по фактичній площі квартири». Пункт 2.2. Договору доповнено наступним текстом: «Дольовик проводить оплату уточненої вартості квартири згідно п.2 додаткової угоди № 2, у строк до підписання сторонами по Договору акта приймання - передачі на квартиру.

Вартість квартири ними сплачувалась частинами, а саме 27.06.2006 року - 130000,00 грн.; 27.09.2006 року - 84400,00 грн. та 19.03.2008 року - 5253,00 грн., що підтверджується квитанціями.

19.03.2008 році на підставі акту приймання - передачі квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_3 було передано у власність квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 68 кв.м.

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано на ОСОБА_3 .

Вказану квартиру ними було придбано за наші спільні кошти, оскільки проживали з 2000 року разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільні видатки.

Також хоче зазначити, що кошти, що були внесені ними 27.09.2006 року (згідно квитанції) для часткової оплати вищевказаної кварти були отримані від продажу квартири, яка належала його матері. З метою продажу квартири його матері 30.05.2006 року було укладено договір на інформаційно-довідкове обслуговування між ТОВ «Агентство нерухомості «Добродій» (виконавець) та ОСОБА_5 в особі ОСОБА_1 (замовник). Згідно п.1.1 цього Договору ТОВ «Агентство нерухомості «Добродій» зобов`язувалося здійснити комплекс інформаційно-довідкових, консультаційних робіт та послуг із підготовки до продажу та пошуку покупців на об`єкт нерухомості замовника.

01.08.2006 року між ОСОБА_5 (продавець), ОСОБА_6 (покупець) та ТОВ « Агентство нерухомості «Добродій» було укладено договір завдатку. Згідно п.1 Договору предметом договору є наміри продавця продати, а покупця купити 1-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 за ціною 98980,00 грн., що є еквівалентом 19600,00 дол. СПІА. В підтвердження свого наміру купити квартиру покупець передає продавцеві завдаток у сумі 3030 грн., ще є еквівалентом 600,00 дол. США.

В подальшому після продажу квартири його матері було складено акт виконаних робіт від 08.08.2006 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Агентство нерухомості «Добродій».

Таким чином за рахунок продажу квартири його матері, яка віддала ці кошти йому, ними було здійснено частково оплата квартири до договору № 1/40 на дольову участь у будівництві квартири в житловому будинку по АДРЕСА_3 від 28.07.2006 року.

Інша частина коштів була внесена за рахунок їхніх з ОСОБА_3 власних заощаджень, які ними відкладались. Він весь час офіційно працював та мав можливість заощаджувати кошти, що підтверджується копією його трудової книжки.

Після отримання документів на квартиру, він з ОСОБА_3 розпочали ремонт в квартирі. Після завершення ремонту почали проживати в цій квартирі. Разом з ними в цій квартирі проживала його мати ОСОБА_5 з грудня 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті матері).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. У ОСОБА_3 є син від першого шлюбу - ОСОБА_2 , який після смерті матері подав до Другої Черкаської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що квартира була придбана під час спільного проживання з ОСОБА_3 , за спільні кошти, він звернувся до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_9 .

03.08.2021 року нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова була мотивована тим, що ним не доведено родинний зв`язок з ОСОБА_3 .

Враховуючи, це він змушений звернутися до суду з позовом, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частини квартири.

Факт його спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується актами від 25.06.2021 року, які додаються до позовної заяви.

Крім того факт його спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть підтвердити свідки, а саме: його син - ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Також хоче зазначити, що згідно інформації яка міститься в листі управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 16.07.2021 року за №15604-01-10 ОСОБА_5 у період з 30.08.2006 року по 03.12.2008 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . А в період з 03.12.2008 року по 22.08.2012 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 .

Таким чином, ОСОБА_3 , являючись власницею квартири АДРЕСА_11 , прописала його матір ОСОБА_5 у вищевказану квартиру,оскільки вважала її членом своєї родини, що також підтверджується довідкою КП «ВЖ РЕУ №8» № 5771 від 26.09.2006 року (копія довідки додається), а у грудні 2008 році прописана в квартиру АДРЕСА_9 . У вказаній довідці зазначено, що разом з ОСОБА_5 зареєстровані ОСОБА_3 , 1955 року народження - невістка та ОСОБА_2 , 1984 року народження - онук. Вказані обставини також підтверджують факт його спільного проживання з ОСОБА_3 і однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Також, факт його спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується сімейними фотографіями. На вказаних фотографіях зображені разом як він та ОСОБА_3 разом з їхніми дітьми, так і їхні з ОСОБА_3 батьки. Що вкотре підтверджує факт їхнього спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини.

Крім того, хоче надати як доказ квитанції про сплату комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_9 з моменту вселення в цю квартиру, а саме з 2008 року (з моменту здачі будинку в експлуатації). Частину з вказаних квитанцій (за воду, тепло, тощо) заповнював та підписував їх він, та в подальшому оплачував їх за наші спільні кошти. З 2018 року по 2021 рік оплата за комунальні платежі проводилась з його розрахункової картки, що підтверджується квитанціями. Ці квитанції підтверджують і факт нашого спільного приживання з ОСОБА_11 як чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, так і ведення спільного господарства, наявність спільного сімейного бюджету та видатків.

Просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01.01.2004 року по день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_9 .

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_9 .

Стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного та цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

В позовній заяві позивач зазначає, що з 2000 року він, ОСОБА_1 , проживав разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спочатку за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої був ОСОБА_1 . Деякий час вони проживали в квартирі, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 . В подальшому ним та ОСОБА_3 , за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_10 , в якій вони разом продовжували проживати, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільні видатки.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_9 .

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

27.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні, а саме на Ѕ частину квартири АДРЕСА_9 .

03.08.2021 року постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності, а саме на квартиру АДРЕСА_9 , що залишилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вказана постанова мотивована тим, що під час підготовки документів до видачі свідоцтва про право власності з`ясувалось, що між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 відсутній родинний зв`язок, внаслідок зазначеного неможливо видати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на зазначене майно.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В рішенні Конституційного Суду України у справі №5-рп/99 від 03.06.1999 року зазначено таке. До членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2019 року по справі № 588/350/15.

Окрім вищевказаного, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства (домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти).

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17, провадження № 61-1623св19 (ЄДРСРУ № 85354697).

Відповідно до судової практики Верховного суду, а саме постанови Верховного суду від 15.08.2019 року, справа № 588/350/15-ц навіть факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання іншим із подружжя коштів протягом, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

На підтвердження факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 починаючи з 2000 року по день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ведення спільного господарства та побуту, позивач посилається на акт опитування сусідів від 25 червня 2021 року, затвердженого головою ОСББ «Святотроїцька 94» Кайда Р.П., однак суд вважає, що дані докази є неналежними і недопустимими доказами підтвердження факту проживання однією сім`єю позивача з померлою ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, оскільки подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

Крім того, відповідно інформації яка міститься у відповіді на запит управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 02.11.2021 року за № 24496-01-10 ОСОБА_3 була зареєстрована: у період з 06.09.1991 року до 03.12.2008 року за адресою: АДРЕСА_2 ; у період з 03.12.2008 року до 25.03.2021 року за адресою: АДРЕСА_10 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , підтвердили факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з 2000 року по день смерті ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що з 2000 року по 2008 рік, він разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_3 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Потім його мати придбала квартиру по АДРЕСА_3 , куди у 2010 році переїхала проживати. Його мати казала йому, що має намір зійтися з чоловіком.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю з покійною ОСОБА_3 , позивачем приєднано до матеріалів справи приєднані копії фотографій.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071 св 21).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач стверджує, що під час спільного проживання з ОСОБА_3 , за їхні спільні кошти у 2006 році була придбана квартира АДРЕСА_9 .

В судовому засіданні встановлено, що 28.07.2006 року між ОСОБА_3 та корпорацією «Житлобуд-1» було укладено договір № 1/40 на дольову участь у будівництві квартири в житловому будинку по АДРЕСА_3 .

Згідно п.1.1. даного договору дольовик замовляє корпорації будівництво 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_4 . Корпорація організовує будівництво «об`єкта», в тому числі і «квартири» АДРЕСА_5 в житловому будинку - «об`єкті», і своїми силами і шляхом залучення третіх осіб.

Згідно п. 2.1 Договору вартість 1 кв.м загальної площі квартири становить 3200,00 грн. Вартість квартири на дату укладення договору становить 214400,00 грн.

15.01.2008 року між ОСОБА_3 та корпорацією «Житлобуд-1» було укладено додаткову угоду до договору № 1/40 від 28.07.2006 року на дольову участь у будівництві квартири в житловому будинку по АДРЕСА_3 . На підставі вказаної додаткової угоди було внесено доповнення у вищевказаний договір №1/40 від 28.07.2006 року, а саме: п.2.1 Договору доповнено таким текстом: «Вартість квартири становить 219653,00 грн. з врахуванням вартості лічильників газу, гарячої і холодної води, вартості вхідної металевої двері та уточненої вартості (БТІ) по фактичній площі квартири».

Пункт 2.2. Договору доповнено наступним текстом: «Дольовик проводить оплату уточненої вартості квартири згідно п.2 додаткової угоди № 2, у строк до підписання сторонами по Договору акта приймання - передачі на квартиру.

Відповідно до копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 2251 від 27.09.2006 року, № 1692 від 27 вересня 2006 року, № 378458 від 19 березня 2008 року ОСОБА_3 сплачені грошові кошти у розмірі 219630 грн., відповідно до договору 1/40 від 28.07.2006 року на дольову участь у будівництві квартири.

19.03.2008 році на підставі акту приймання - передачі квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_3 було передано у власність квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 68 кв.м.

Право власності на квартиру АДРЕСА_9 зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Стаття 74 СК України передбачає, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

З наведеного слідує, що при застосуванні положень статті 74 СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Частина 2 статті 3 СК України визначає, що, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 14.07.2020 року у справі № 552/5693/18 окреслив основні критерії надання такому майну статусу спільного сумісного, а також виклав інші нюанси таких справ, які заслуговують на увагу. Зокрема, Верховний Суд зазначив:

1) при наданні майну статусу спільного сумісного (якщо особи проживають сім`єю без укладення шлюбу) враховується, що майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї - якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тобто суд має встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. А спільною працею осіб вважаються їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття такого майна, або ж ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету;

2) при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, та що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими засобами доказування, (не надано довідки про доходи як позивача так і померлої ОСОБА_3 , не надано доказів які б підтверджували їх фінансовий стан), що саме за спільні кошти була придбана спірна квартира, а відчуження матір`ю позивача ОСОБА_5 власної квартири жодного правового значення не має у справі, оскільки не підтверджує факту вкладення коштів позивачем в пайову участь в квартирі по АДРЕСА_10 , яка була оформлена на покійну ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач стверджував, що за рахунок продажу квартири його матері, яка віддала йому кошти, ним та покійною ОСОБА_3 , було здійснено часткову оплату квартири АДРЕСА_9 , відповідно до договору № 1/40 на дольову участь у будівництві квартири від 28.07.2006 року. Однак суд не погоджується з даним твердженням позивача, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 08 серпня 2006 року п. 2 договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 17 000 грн., а відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1692 від 27.06.2006 року внесено 130000 грн., відповідно до квитанція до прибуткового касового ордера № 2251 від 27.09.2006 року внесено 84400 грн., що перебільшує вартість проданої квартири.

Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, однак вказані обставини судом не встановлено, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.01.2004 року по день смерті останньої, та придбання спірної квартири за спільні кошти з померлою, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які він посилався в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 280-283, 314, 315, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частини квартири залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Романенко В.А.

Повний текст рішення суду виготовлений 14 лютого 2022 року.