КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м. Київ

Справа №761/34119/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/1603/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року про забезпечення доказів та ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року про виправлення описки постановлені під головуванням судді Савицького О.А., за заявою ОСОБА_2 про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів - задоволено.

Ухвала суду мотивована тим, що вказані у заяві докази мають значення для правильного вирішення даної справи, і відповідач не має можливості самостійно їх отримати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року виправлено описку в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року. Зазначено вірно в резолютивній частині ухвали суду - «Зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрушки Ростислава Степановича (м. Київ, вул. Глибочицька, буд.13, прим. 203) у строк до 25 жовтня 2021 року направити на адресу Шевченківського районного суду міста Києва (03680, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А, кабінет № 310) належним чином завірену копію заяви ОСОБА_1 від 08 листопада 2017 року, підпис якої на заяві засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петрушком Ростиславом Степановичем при посвідченні договору про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року за реєстровим № 1611».

Не погодилась із вказаними ухвалами суду позивач ОСОБА_1 , її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість даного судового рішення, як такого, що постановлене з порушенням норм процесуального закону. Зазначає, що вона не була присутня в судовому засіданні 24 вересня 2021 року, оскільки не була повідомлена, що перешкодило їй висловити свою думку та заперечення стосовно розгляду даного клопотання. Дана обставина є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Зазначає, що подана відповідачем заява про забезпечення доказів не містить жодних посилань на ризики чи загрози того, що доказ, про забезпечення якого порушує питання відповідач, а саме - документ приватного нотаріуса, можуть бути утрачені чи їх отримання стане згодом неможливе або утрудненим. Тобто зазначена заява не відповідає критеріям, визначеним ст. 116 ЦПК України, що у свою чергу свідчить про її необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення.

Також вказує на те, що відповідач, подаючи заяву про забезпечення доказів 23 вересня 2021 року, поза межами встановлених судом строків, не зазначив про існування поважних причин неподання ним цих доказів у встановлений строк та не просив суд встановити додатковий строк для їх подання, що унеможливлює задоволення заяви про забезпечення доказів.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду від 24 вересня 2021 року про забезпечення доказів та ухвалу від 24 вересня 2021 року про виправлення описки, та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення доказів відмовити.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Котенко Ю.Ю. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу відсутність сторони відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів виділеного провадження вбачається, що в жовтні 2020 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 жовтня 2014 року до 14 вересня 2017 року, про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, а саме: грошових коштів наявних на банківських рахунках відкритих на ім`я відповідача; грошових коштів, сплачених в якості забезпечувального платежу за квартиру з проектним номером АДРЕСА_1 та майнових прав на цей об`єкт незавершеного будівництва /а.с.1-9/.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження /а.с.10-11/.

22 вересня 2021 року представником відповідача подана заява про забезпечення доказів, в якій сторона відповідача просила в порядку забезпечення доказів витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрушки Р.С. завірену копію заяви ОСОБА_1 від 08 листопада 2017 року, підпис на якій засвідчено даним нотаріусом при посвідченні договору про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року.

Дана заява мотивована тим, що відповідач заперечує обставини спільного проживання з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу станом на грудень 2016 року, заперечує і обставини укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири в інтересах сім`ї, що може бути підтверджено заявою ОСОБА_1 від 08 листопада 2017 року, підпис якої на заяві засвідчено приватним нотаріусом Петрушком Р. С. при посвідченні договору про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року. Проте самостійно одержати копію цього документу сторона відповідача не має можливості, оскільки відомості одержані нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії становлять нотаріальну таємницю.

Розгляд даного клопотання призначено судом в судове засідання 24 вересня 2021 року, однак за даними протоколу судового засідання сторони не з`явились /а.с.17-19/.

Задовольняючи клопотання про забезпечення доказів суд першої інстанції виходив з того що, вказані у заяві докази мають значення для правильного вирішення даної справи, при цьому відповідач не має можливості отримати їх самостійно.

За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, основою цивільного процесу є принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених Цивільним процесуальним кодексом.

Положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України також визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно із ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Положеннями ст.76 ЦПК України визначено, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ч.ч.2-4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно з ч.2 ст.116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

За приписами ч.1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів обов'язково зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Аналізуючи наведені положення ЦПК України насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах, і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходи для забезпечення доказів. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18, та у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Таким чином, докази, які збираються судом і подаються до суду (письмові докази), повинні стосуватися предмету і підстав позову. Оскільки отримання позитивного судового рішення залежить від обсягу наданих належних, достовірних та допустимих доказів, законодавець, з метою сприяння сторонам в поданні відповідного доказу, передбачив механізм доказування сторонами своїх вимог або заперечень за допомогою певних процесуальних дій.

Заява про забезпечення доказів шляхом витребування письмових доказів, повинна містити обґрунтування про те, які саме обставини можуть підтвердити письмові докази, оскільки докази, які не стосуються справи та предмета доказування, або одержані із порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини, судом до уваги не приймаються.

Заява представника відповідача містить обґрунтування щодо того, що документи, які представник позивача просить витребувати в порядку забезпечення доказів, не можуть бути отримані ним самостійно.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом фактично застосовано правовий механізм витребування доказів, посилаючись при цьому на положенням ст.ст.116-118 ЦПК України. Проте, вказане не може бути підставою для відмови стороні у реалізації процесуального права щодо одержання і надання доказів, які вона не може отримати самостійно.

Враховуючи, що процесуальний закон зобов`язує суд сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи, встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб, вчинення судом дій направлених на виконання цих обов`язків не може вважитися порушенням норм процесуального права.

Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року виправлено описку в ухвалі від 24 вересня 2021 року про забезпечення доказів, а саме зазначено пропущене прізвище, ім`я та по-батькові особи, копія заяви якої витребовується судом - ОСОБА_1 . Таким чином, судом усунута описка щодо відсутності конкретизації особи, що здійснила заяву, копію якої зобов`язано надати приватним нотаріусом. Вказане не суперечить вимогам процесуального закону, так як зміст ухвали суду фактично не був змінений, натомість не усунення цієї описки зумовило б неможливість виконання ухвали суду.

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена із додержанням норм процесуального права, а тому не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 10 лютого 2022 року.