Номер провадження: 22-ц/813/3846/22
Номер справи місцевого суду: 947/2625/20
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Дубрянської Н.О.,

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1 ,

скаржник ОСОБА_2 ,

особа, дії якої оскаржуються старший державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінский Станіслав Станіславович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року у складі судді Літвінової І.А.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії ДВС та просив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського С.С. щодо нарахування в розрахунку заборгованості по аліментах від 28.01.2020 за виконавчим листом № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003, виданим Київським районним судом м. Одеси, заборгованості виходячи з інформації, що містилась у листі ГУ ДПС в Одеській області №3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ НП майора міліції Чорної Сніжани, в сумі 110 878,20 грн. станом на 01.01.2020 та зобов`язати його виключити з розрахунку заборгованості суми, які були ним взяті з вказаного листа.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича щодо нарахування в розрахунку заборгованості по аліментах від 28.01.2020 за виконавчим листом № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003, виданим Київським районним судом м. Одеси, заборгованості виходячи з інформації, що містилась у листі ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ НП майора міліції Чорної Сніжани, в сумі 110 878,20 грн станом на 01.01.2020. Зобов`язано старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича здійснити перерахунок заборгованості по аліментах відповідно до виконавчого листа №2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003, видного Київським районним судом м. Одеси, а саме, виключити з розрахунку заборгованості суми, які були ним взяті з листа ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ НП майора міліції Чорної Сніжани.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Ізмаїльське управління ГУ ДПС в Одеській області розглянуло запит старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП майора поліції Чорної С.І. від 19.09.2019 щодо надання інформації у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження за №0002623, та надало відповідь про доходи ОСОБА_2 за 2008-2011 роки, коли він працював як фізична особа-підприємець. Втім, суд задовольнив скаргу ОСОБА_2 посилаючись на те, що у суб`єкта оскарження відсутні копії податкової звітності ОСОБА_2 за 2008-2011 роки, а інформаційна система «Прийняття та обробка звітності підприємств», якою ГУ ДПС в Одеській області обґрунтовувало наявність таких даних про доходи ОСОБА_2 , відсутня на балансі ДПС. Інформація, яка міститься у відповіді наданої за підписом начальника Ізмаїльського управління ГУ ДПС в Одеській області в цивільному провадженні не оспорювалась скаржником, ніякими належними та допустимими доказами не спростована.Посилання суду на те, що інформація, яка міститься в листі ГУ ДПС в Одеській області №3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП майора поліції ОСОБА_3 не є даними щодо чистого доходу не відповідає дійсності.Доводи суду щодо нарахування заборгованості по аліментам з урахуванням чистого доходу заявника є помилковими.Суд погодився з поясненнями ОСОБА_2 про те, що розрахунок заборгованості повинен проводитися відповідно до законодавства, яке діяло на час проведення такого розрахунку, тобто ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України. Однак, з 2004 по 2014 роки ОСОБА_2 укривався від сплати аліментів та на протязі десяти років взагалі ніякі аліменти не сплачував. Апелянт вимушена була звернутися до правоохоронних органів з заявою про кримінальне правопорушення за ст. 164 КК України. У 2014 році державним виконавцем Шкуринським С.С. проводилося нарахування розрахунку заборгованості по аліментам з 2004 по 2014 роки, але в той час ОСОБА_2 приховав той факт, що він був фізичною особою підприємцем, та приховав свої доходи. Тільки у 2019 році, з інформації, яка містилася у відповіді наданої за підписом начальника Ізмаїльського управління ГУ ДПС в Одеській області апелянту стало відомо про доходи, які ОСОБА_2 отримував у 2008-2011 роках. Тому, апелянт вважає, що стягнення заборгованості повинно проводитися за законодавством, яке було чинним на момент стягнення та розрахунку заборгованості у 2014 році.

05.11.2021 ОСОБА_2 надав суду письмові пояснення та просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В письмових поясненнях вказує на те, що суд першої інстанції розглядав справу, саме із додержанням всіх основних засад цивільного судочинства. Суд надав достатньо часу та можливості сторонам для надання всіх своїх доказів по справі. Більш того, для повного всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд своїми ухвалами від 09.06.2021 та від 28.09.2021 витребував інформацію та документи, необхідні для розгляду справи, від Державної податкової служби України. Окрім загальних фраз, ОСОБА_1 не було наведено в апеляційній скарзі, що саме було порушено судом першої інстанції.

20.01.2022 від заявника надійшли додаткові письмові пояснення в яких останній просив суду ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Під час ухвалення рішення 20.01.2022 учасники справі були відсутні, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 14.02.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, судовим рішенням від 07.04.2003 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки від всіх видів заробітку щомісячно з 17.03.2003 та до повноліття сина.

07.04.2003 на виконання рішення суду видано виконавчий лист №АЕ-51.

Згідно з довідкою від 10.04.2019 виданою Ізмаїльським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській області станом на 01.04.2019 у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по аліментам, переплата по аліментам складає 5694,41 грн.

Вбачається, що ОСОБА_2 у січні 2020 року Ізмаїльським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській області станом направлено розрахунок заборгованості по аліментам, здійснений державним виконавцем Шкурінським С.С.

Згідно вказаного розрахунку заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.01.2020 складає 110 878,20 грн.

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що державним виконавцем було здійснено донарахування за 2008-2011 роки на дохід, отриманий боржником від підприємницької діяльності згідно з довідкою Ізмаїльського ДПІ ГУ ДФС в Одеській області.

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним надання ГУ ДПС в Одеській області листом N3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 інформації щодо обсягу виручки ФОП ОСОБА_2 за 2008-2011 роки; визнання інформації, яка міститься в листі ГУ ДПС в Одеській області N3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019, щодо обсягу виручки ФОП ОСОБА_2 за 2008-2011 роки такою, що не відповідає дійсності.

За результатами розгляду адміністративної справи N 420/4166/20 Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.09.2020 закрив провадження в частині позовних вимог про визнання інформації, яка міститься в листі Головного управління ДПС в Одеській області N 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019, щодо обсягу виручки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2008-2011 роки, такою, що не відповідає дійсності, роз`яснивши позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій Головного управління ДПС в Одеській області щодо надання листом N3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 інформації щодо обсягу виручки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2008-2011 роки задоволено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020 ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року про закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 залишено без змін.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2020 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року залишено без змін.

Постановою від 27.05.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі N 420/4166/20 залишено без змін.

Рішенням суду в адміністративній справі N 420/4166/20 встановлено та підтверджується, що 19.09.2019 року на адресу ГУ ДФС в Одеській області надійшов лист Ізмаїльського відділу поліції ГУ НП в Одеській області від 12.09.2020 року за вих. N 44/4-10903, в якому останній просив у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження N0002623 надати звіти від підприємницької діяльності про доходи, отримані ОСОБА_2 за період з 2008-2011 роки та розміри сплаченого їм єдиного податку.

17.10.2019 ГУ ДПС в Одеській області надало відповідь на лист Ізмаїльського відділу поліції ГУ НП в Одеській області та на підставі вказаного листа позивачу нараховано заборгованість по сплаті аліментів в сумі 110878,20 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості в розрахунку по аліментах, виходив з того, що судовим рішенням встановлено недотримання процедури отримання доступу до звітної документації ОСОБА_2 , отже, в основу спірного розрахунку заборгованості покладено доказ, який не може бути визнаний належним, допустимим, достатнім та достовірним. Суд також вказав про те, що розрахунок заборгованості повинен проводитися відповідно до законодавства, яке діяло на час проведення такого розрахунку. Проте, вказаний висновок достатніх обґрунтувань не містить.

За змістом статей 447, 451 ЦПК України обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України 02 червня 2016 року N1404-VIII "Про виконавче провадження" визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частини восьмої статті 71 вказаного Закону України спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України N1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

Боржник вважає безпідставним розрахунок заборгованості за період з 2008-по 2011 роки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості проведеного державним виконавцем за період з 01.01.2003 по 01.01.2020, розраховуючи заборгованість за спірний період з 2008 по 2011 роки, останній виходив з сукупного розміру доходів від підприємницької діяльності.

Згідно відомостей Головного управління ДПС в Одеській області ОСОБА_2 з 03.06.2008 по 31.03.2011 здійснював підприємницьку діяльність та перебував на спрощеній системі оподаткування.

Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, державному виконавцю розрахунки заборгованості необхідно проводити відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 01 квітня 2019 року у справі N 708/326/18 та постанові від 05 серпня 2020 року у справі N 464/6206/18.

Вирішуючи правомірність постанови суду апеляційної інстанції у справі N 708/326/18, Верховний Суд в ухвалі від 01.04.2019 вказав, що судами попередніх інстанції правильно зазначено, що розрахунки заборгованості по аліментам необхідно проводити відповідно до вимог частини другої статті 195 Сімейного кодексу України, при чому за правилами закону, які діють на момент проведення розрахунків.

Встановивши, що боржник ОСОБА_2 в період з 2008-2011 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та у вказаний період перебував на спрощеній системі оподаткування, державний виконавець повинен відповідно до частини другої статті 195 СК України визначити заборгованість по аліментам за цей період, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності обрахунку заборгованості по аліментам, виходячи з доходів боржника за період його перебування на спрощеній системі оподаткування.

Доводи апелянта про те, що боржник ухилявся від сплати аліментів на протязі десяти років з 2004 по 2014 та останній приховував факт зайняття підприємницькою діяльністю у вказаний період, а тому розрахунок заборгованості слід розраховувати за законодавством на момент стягнення є безпідставним, так як з розрахунку заборгованості вбачається, що боржнику нараховувалися аліменти та сплачувалися ним періодично у 2004 році, при цьому факт приховування у спірний період зайняття підприємницькою діяльністю в судовому порядку не встановлено. Крім того, наведені доводи не спростовують вимог законодавства та висновків судової практики касаційного суду, які є обов`язковими для застосування.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.4ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Рішення суду підлягає зміні шляхом доповнення його мотивувальної частини, в решті підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 14.02.2022.

Головуючий:

Судді: