Справа № 400/6002/20
Провадження № 2/467/12/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_3 про визнання недійсною та скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії і припинення права власності

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_3 , мотивуючи свої вимоги тим, що державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області протиправно 24 січня 2020 року зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , за заявою ОСОБА_3 на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області по справі № 486/1529/18 від 10 грудня 2019 року, яке скасовано постановою від 19 лютого 2020 року Миколаївського апеляційного суду. Посилаючись на те, що Центром надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області її після розгляду справи апеляційним судом в реєстрації права власності за нею на 1/2 частину квартири відмовлено у зв`язку з тим, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року не вирішено питання про визнання, зміну чи припинення речовим прав, позивач прохала суд визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2020 року, здійсненої на підставі рішення Южноукраїнського міського суду від 10 грудня 2019 року у справі № 486/1529/18 від 19 лютого 2020 року, яке є скасованим, а також зобов`язати Центр надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області зареєструвати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_3 (далі - відповідач 1) подано відзив на позовну заяву, у якому вона позовні вимоги не визнала, зазначила, що вважає себе неналежним відповідачем по справі, оскільки позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, яким вона не є, та прохала відмовити в задоволенні позову.

Відповідачем Центром надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (далі - відповідач 2) подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що позовні вимоги є безпідставними, реєстрація права власності здійснена державним реєстратором Центру на підставі рішення Южноукраїнського міського суду від 10 грудня 2019 року, яке містило відмітку про набрання рішення законної сили 21 січня 2020 року. Аналогічна відмітка про набрання рішенням законної сили містилася і в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року не вирішено питання про визнання, зміну чи припинення речових прав, чим позбавлено державного реєстратора підстав для проведення реєстраційних дій на підставі такої постанови суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року по даній справі, провадження у справі закрито.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року справу направлено на розгляд до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

Розпорядженням голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О.І. від 07 липня 2021 року справу передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіци І.В. від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Кологривої Т.М. від 27 вересня 2021 року справу прийнято до свого провадження у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Явіци І.В.

У ході підготовчого судового засідання позивач збільшила позовні вимоги, заявивши нову вимогу про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явилися, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Позивачу ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частини квартири, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що їй належить 1/6 частина вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 листопада 2011 року. Згідно договору дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , укладеного 03 лютого 2015 року, остання набула у власність 1/6 частину квартири, а згідно договору дарування, укладеного 29 квітня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , набула у власність ще 1/6 частину вказаної квартири

Інша 1/2 частина вказаної квартири належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 серпня 2020 року, у відповідності до якої за свідоцтвом про право на спадщину від 11 жовтня 2011 року, остання набула право власності на 1/4 частину квартири та за договором дарування від 12 квітня 2018 року, набула право власності ще на 1/4 частину квартири.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року у справі № 486/1529/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про припинення права власності на 1/2 частину квартири право власності ОСОБА_2 на 1/2 частки вищезазначеної квартири було припинено та визнано право власності ОСОБА_3 ще й на 1/2 частки квартири, яка належить позивачу.

24 січня 2020 року відповідач ОСОБА_3 отримала в канцелярії Южноукраїнського міського суду Миколаївської області копію рішення від 10 грудня 2019 року у справі № 486/1529/18 з відміткою про набрання рішенням законної сили 21 січня 2020 року (а. с. 13-15).

Позивачем стверджується та не заперечується відповідачем 2, що 08 січня 2020 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на вищезазначене рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області. Справу розглянуто Миколаївським апеляційним судом 19 лютого 2020 року шляхом прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

За змістом частин першої, другої статті 273 ЦПК Українирішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

За такого, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області суду від 10 грудня 2019 року № 486/1529/18 станом на дату проведення реєстраційних дій по реєстрації права власності (28 січня 2020 року) є таким, що не набрало законної сили.

24 січня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до ЦНАП із заявою про реєстрацію її права власності на іншу 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала позивачу до ухвалення рішення Южноукраїнським міським судом Миколаївської області.

На підставі заяви ОСОБА_3 та рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області по справі № 486/1529/18 від 10 грудня 2019 року з відміткою про набрання законної сили рішенням 21 січня 2020 року відповідач 2 28 січня 2020 року прийняв рішення № 50846900 про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису № 35218870) (а. с. 11).

19 лютого 2020 року Миколаївський апеляційний суд виніс постанову по справі № 486/1529/18, якою скасував рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.12.2019 року в частині задоволення вимог про припинення права власності на частку у спільному майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації та визнання права власності та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 (а. с. 16-19).

Після отримання копії постанови Миколаївського апеляційного суду позивач звернулась до ЦНАП із заявою про перереєстрацію права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 , тобто фактично повернення сторін у попередній стан.

Однак Відповідач 2 листом від 24 вересня 2020 року відмовив позивачу у перереєстрації права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що в постанові Миколаївського апеляційного суду не зазначено (у резолютивній частині) про визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позивач з метою захисту свого порушеного права звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 , однак ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської по справі № 486/574/20 від 17 липня 2020 року, яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

За такого, право на розпорядження позивача належним їй майном порушено державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з проведенням незаконної реєстрації права власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що через недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_3 , а саме: надання у ЦНАП рішення Южноукраїнського міського суду № 486/1529/18 від 10 грудня 2019 року, яке фактично не набрало законної сили ( відповідачу ОСОБА_3 достеменно було відомо про те, що на рішення суду № 486/1529/18 подана апеляційна скарга), відповідач ОСОБА_3 фактично отримала право власності на квартиру в цілому.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша стаття 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (частин першої, другої та третьої 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частин першої та другої статті 321 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (частини першої статті 386 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 надані роз`яснення про те, що відповідно до положень статей 391, 296 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Разом з тим, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Зазначене знайшло своє відображення також у Конвенції про захист прав та основоположних свобод, Першому протоколі до неї та практиці Європейського суду з прав людини, які згідно зі статтею 9 Конституції України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», є частиною національного законодавства та джерелом права, що підлягають застосуванню (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року).

Отже, позивач наділена правом вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

У постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 629/1853/16-ц (провадження № 61-2535св19) Верховний Суд звернув увагу на те, що порядок скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно передбачений Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141. Так, відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

А відтак, суд приходить до висновку, що реєстрація права власності на 1/2 частину спірної квартири за ОСОБА_3 на підставі рішення суду по справі № 486/1529/18, яке на 28 січня 2020 року (час вчинення запису про реєстрацію права власності) не набрало законної сили, вчинена Центром надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області неправомірно та підлягає скасуванню з припиненням права власності ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області вчинити реєстрацію права власності за позивачем, суд вважає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з того, що при скасуванні рішення про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_3 майнове становище ОСОБА_2 буде відновлено, оскільки її право власності на 1/2 частину квартири ніким не скасоване та є чинним. Тобто, сторони будуть повернуті в попередній стан.

Скасування незаконно поведеної реєстрації права власності за ОСОБА_3 є достатнім заходом відновлення порушеного права позивача.

Належним відповідачем у справі суд вважає ОСОБА_3 , право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у пунктах 36, 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поскільки судом за результатами розгляду справи задоволено дві вимоги з заявлених трьох позовних вимог, тому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 840 грн. 80 к., а також з відповідача на користь держави слід стягнути недоплачений позивачем судовий збір у розмірі 840 грн. 80 к.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_3 про визнання недійсною та скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії і припинення права власності задовольнити частково.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, записи та інформацію, в тому числі запис про державну реєстрацію права власності № 35218870 від 24.01.2020 року, що вчинені державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Миколаївської області Бернадською Валерією Олександрівною, що стосуються проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Лепетиха Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстрованої в АДРЕСА_2 , ПІН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 к.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 к.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива