Справа № 183/4495/16
№ 2/183/15/22

У Х В А Л А
14 лютого 2022 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Устименко М.О.,
розглянувши, у відкритому судовому засідання, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єкту до попереднього стану,
представника відповідача ОСОБА_4 , -
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , визначивши третьою особою ОСОБА_3 , у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 08.08.2018 року просила зобов`язати ОСОБА_2 привести у первісний технічний стан будинок за АДРЕСА_1 , відповідно до відомостей технічного паспорту, виготовленого станом на 05.07.2002 року Комунальним підприємством Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, шляхом знесення самовільно збудованого майна а саме:
-надбудови (мансарди) над прибудовою А1 та частиною прибудови літ.А2, що складається з трьох приміщень: коридору площею 2,78 кв.м., кімнати площею 10,7 кв.м., кімнати площею 16,7 кв.м., сходів 1,7 кв.м., загальною площею 31,8 кв.м., а також господарської будівлі під літерою Б незакінчене будівництво;
-- самовільно збудованих та переобладнаних приміщень 1-5,7, 1-11, 1-8, 1-9, 1-13, 1-14, 1-15,1-16, що розташовані на першому поверсі будинку.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказаний вище будинок належить їй, відповідачеві та третій особі відповідачу на праві власності відповідно до ідеальних часток, а саме ОСОБА_1 належить 5-6 частин, ОСОБА_2 1/12 частина, ОСОБА_5 належить 1/12 частина. Між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу житлового будинку в натурі. Між тим, відповідач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про право власності, просив визнати за ним право власності на новозбудоване нерухоме майно, внаслідок чого намагався збільшити загальну площу будинку, розподілити будинок та узаконити самочинне будівництво.
В ході розгляду справи було проведено судову експертизу, якою було встановлено наявність самовільних побудов, відповідно до яких відомості про реєстрацію декларацій про готовність об`єктів до експлуатації відсутні. Такими самовільними об`єктами є: надбудова (мансарда) на прибудову А1 та частина прибудови літ.А2, яка складається з трьох приміщень коридору площею 2,78 кв.м., кімнати площею 10,7 кв.м., кімнати площею 16,7 кв.м., сходів 1,7 кв.м., загальною площею 31,8 кв.м. Таким самовільним будівництвом є також господарська будівля літ.Б незакінчене будівництво. В самому житловому будинку існують самовільні збудовані приміщення та переобладнання, а саме приміщення 1-5,-7, 1-1,1-8, 1-9, 1-13, 1-14, 1-15, 1-16, що розташовані на першому поверсі.
Позивач зазначає, що всі самовільні переобладнання, реконструкція та надбудова в домоволодінні за АДРЕСА_1 належать до самочинного будівництва, оскільки виконувалися з порушенням несучих стін, несучих конструкцій.
Незважаючи на те, що сторони є співвласниками зазначеного будинку, відповідач без згоди позивача здійснив самочинне будівництво, тому вона просить зобов`язати ОСОБА_2 знести здійснене ним самочинне будівництво та привести у первісний технічний стан будинок за АДРЕСА_1 , у відповідності до відомостей технічного паспорту, виготовленого станом на 05.07.2002 року Новомосковським міжрайонним бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради.
Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Парфьонова Д.О. від 30 вересня 2016 року відкрито провадження у даній справі (т.1, а.с. 26).
10 липня 2017 року по справі призначено судову будівельно-технічне експертизу (т.1, а.с. 123-125).
В зв`язку із закінченням повноважень судді Парфьонова Д.О., 29.05.2018 року справу передано в провадження судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. (т.1, а.с. 159).
Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року провадження по справі зупинялося (т.1, а.с. 203-204).
Ухвалою суду від 19 червня 2019 року провадження у справі поновлено (т.1, а.с. 2015).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.
В судовому засідання представник відповідача ОСОБА_7 позов не визнав, вважає, що без виділу в натурі часток в домоволодінні та без визначення конкретного порядку користування житловими приміщеннями, збудовані його довірителем самочинні побудови та переобладнання не порушують права співвласника будинку.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома.
Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини.
У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2002 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Яковлевою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3542, ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_8 1/3 частку спадкового майна, яке складається з 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що в цілому складається з: житлового будинку А шл.бетон, розміром 63,6 кв.м. жилої площі, 95,6 кв.м. загальної площі, Б сарай цегла, В вбиральня дерев`яна, Г літня кухня цегла, Д- літній душ метал, Е навіс метал, 2-4 огорожі металеві, І дворове покриття, асфальтобетон,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці держфонду 300 кв.м., який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.12.1995 року (т.1, а.с. 31).
У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, від 19.12.2014 року, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1806, ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_9 , успадкувала спадщину, яка складається 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що в цілому складається з: житлового будинку А шл.бетон, розміром 63,6 кв.м. жилої площі, 95,6 кв.м. загальної площі, Б сарай цегла, В вбиральня дерев`яна, Г літня кухня цегла, Д- літній душ метал, Е навіс метал, 2-4 огорожі металеві, І дворове покриття, асфальтобетон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкове майно належало померлій ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності від 12.08.2002 року (1/2 частина) та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2002 року (1/6 частина).
В свою чергу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували 1/6 частку зазначеного домоволодіння, однак даних про отримання ними відповідних правовстановлюючих документів та здійснення їх реєстрації у встановленому порядку, суду не подано.
Матеріали справи містять дані про наявність декількох спорів між співвласниками даного будинку.
ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про права на спадщину, свідоцтва про право власності, що видавалися після смерті ОСОБА_8 (т.1, а.с. 58-62).
У цій справі позивачеві відмовлено у задоволенні його позову.
В свою чергу, ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про про виділ в натурі часток будинку та визначення порядку користування житловим будинком (т.1, а.с. 189-190), однак даних про прийняте рішення у цій справі відсутні.
При цьому ОСОБА_1 , звертаючись до суду із цим позовом, наполягала на тому, що саме ОСОБА_2 , звертаючись до суду із позовом про визнання недійсними свідоцтв та визнання права власності, намагався збільшити свою частку у майні та узаконити, в такий спосіб самочинне будівництво, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва.
Варто зауважити, що матеріали цивільної справи не мітять доказів про передачу у власність земельної ділянки співвласникам житлового будинку.
За результатами судової будівельно-технічної експертизи, суду надано висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 4561/4562-17 від 27.03.2018 року (т.1, а.с. 136-152), у відповідності до якого під терміном «будинок» Експертом розуміється «домоволодіння» АДРЕСА_1 , оскільки домоволодіння це житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці. Господарська будівля літ Б незакінчене будівництво. В житловому будинку з прибудовами існують самовільно збудовані приміщення та переобладнані, а саме: прим. 1-5,-7, 1-11,1-8,1-9, 1-10, 1-13, 1-14, 1-15, 1-16.
Загальні засади прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначені статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Прийняття в експлуатацію індивідуальних ( садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків не вище двох поверхів( без урахування мансардного поверху) площею до 300 кв. метрів, господарських будівель і споруд, зокрема гаражів, які розташовані на присадибних, дачних і садових земельних ділянках та споруджувалися на підставі будівельного паспорта здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Процедура подання декларації про готовність об`єкта до експлуатації та її форма визначені Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів(далі - Порядок), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України
Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта с датою реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Зареєстрована декларація є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державно статистичної звітності та оформлення права власності на нього.
Враховуючи вище викладене, в матеріалах справи відсутні відомості про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації та включення до державно статистичної звітності, тощо.
По фактичним даним станом 2018 (час дослідження): житлова площа будинку складає 36,2 кв.м. без урахування самовільно переобладнаних приміщень та 66,6 кв.м. з урахуванням цих приміщень
Згідно технічного паспорту станом на 05.07.2002 року: житлова площа складала 56,5 кв.м без урахування самовільно переобладнано приміщення площею 10,1 кв.м та 66.6 кв.м з урахуванням цього приміщення.
Враховуючи вище викладене, житлова площа будинку на час дослідження відповідає житловій площі вказаній у відомостях технічного паспорта (реєстрованих номер 9820-67), виготовленого 05.07.2002 р. Новомосковським КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» - 66,6 кв.м. Але переобладнання житлового будинку зі зміною житлової площі після 2002 виконувалися.
Відповідно до листа КП Новомосковського міського бюро технічної інвентаризації зазначено, що згідно з матеріалів інвентаризації проведеного 06.07.2004 року, загальна площа будинку 98,7 кв.м, житлова площа 66,6 кв.м; Рішенням №28/1 виконкому Новомосковської м/р від 13.01.1988 узаконена жила площа 63,6 кв.м; самочинно : побудований гараж літ «Ж», внаслідок переобладнання в будинку збільшилась жила площа з 63,6 кв.м до 66,6 кв.м; загальна площа будинку збільшилась з 95,6 кв.м до 98,7 кв.м, у зв`язку зі зміною порядку підрахування.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2014 (арк.. справи 32) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (арк. справи 33) зазначена житлова площа житлового будинку 63.6 кв.м.
Домоволодіння АДРЕСА_1 має надбудову (мансарду) над прибудовою літ А1 та частиною прибудови літ А2, складається з трьох приміщень: 2,7 кв.м коридор; 10,7 кв.м кімната; 16,7 кв.м- кімната та 1,7 кв.м сходи. Загальна площа 31,8 кв.м.
В матеріалах справи відсутні дані щодо введення об`єкта до експлуатації.
Реальна наявність господарських будівель та споруд будинку АДРЕСА_1 , відповідно до відомостей технічного паспорту (реєстрований номер 9820-67), виготовленого 05.07.2002 р. Новомосковським КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» наочно див. додаток 3:
- виконано реконструкцію сараю літ Б: геометричні розміри сараю літ Б складають 2,7 х2,2 м та 3,4х6,4 замість 2,0х3,1(по даним технічного паспорту 2002)
- вбиральня літ В на час дослідження відсутня:
- збудовано вбиральню літ И.
Таким чином, зазначені матеріали справи містять дані про наявність спору між співвласниками домоволодіння щодо зведення одним зі співвласників, без згоди другого, самочинного будівництва.
До спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частина друга статті 358 ЦК України).
Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Частиною четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач без її згоди та дозволів державних органів збудував мансарду над прибудовою А1 та частиною прибудови А-2, здійснив будівництво господарської будівлі під літерою Б незакінчене будівництво, самовільно переобладнав приміщення, у зв`язку з чим просила зобов`язати його знести вказані прибудови та повернути будинок до попереднього стану.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Право власності має захищатися лише при доведеності факту його порушення діями відповідача, створенні власникові з боку третіх осіб перешкод у здійсненні ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
За положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа у встановлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визнанням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова є неможливою.
У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).
Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №6-1721цс16.
Судом встановлено, що у спільній власності позивача, відповідача та третьої особи знаходиться житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 із визначенням часток 5/6 та 1/6 відповідно. До вказаного будинку, без відповідних дозвільних документів та згоди позивача як співвласника, було здійснено самочинні прибудову. Суд погоджується із тим, що наявність самочинного будівництва впливає на права позивача щодо користування майном, однак позивач не ставила питання щодо визначення порядку користування спільним майном, розподіл його в натурі, тощо.
Разом з тим, суд зазначає, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 в справі №6-1721цс16.
Сам по собі той факт, що позивач, як співвласник домоволодіння не надавала згоду на зведення спірних будівель не є достатнім для висновку про наявність підстав для знесення об`єктів самочинного будівництва.
Позивачем не надано суду жодних доказів щодо звернення до відповідних державних органів у сфері містобудівної діяльності щодо наявності самочинного будівництва.
Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19.04.2017 у справі № 6-129цс17.
У відповідності до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єкту до попереднього стану, є необґрунтованими, відповідно задоволенню не підлягають.
З урахуванням положень статті 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.
Керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єкту до попереднього стану.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через канцелярію Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.