ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2685/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С. за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач) про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірний будинок).

Позов обґрунтований такими обставинами. ОСОБА_1 є власником спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу. У спірному будинку зареєстроване місце проживання позивача, її чоловіка ОСОБА_3 , дочки ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 , дочки - відповідача ОСОБА_2 , та онуків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Відповідач за згодою позивача проживала та була зареєстрована у спірній квартирі з 03.04.2003 р. ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання відсутня без поважних причин з січня 2017 року. Вона є матір`ю двох дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яких вона покинула і зникла в невідомому напрямку. 07.12.2017 суддею Дарницького районного суду м.Києва Колесником О. М. було винесено рішення по справі № 753/3270/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Вказаним рішенням позов задоволено. Опікуном дітей призначено ОСОБА_4 . З 2017 р. відповідач у спірній квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги та аліменти на дітей вона не сплачує та несе інших витрат по утриманню житла.

Ухвалою від 07.09.2021 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

В судовому засіданні протокольною ухвалою від 09.02.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 неодноразово направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній».

Отже з огляду на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується на підставі наданих позивачем доказів.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2003, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бєльшевою Т. О,, зареєстрованого в реєстрі за № 821, ОСОБА_1 набула у власність будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на спірний будинок зареєстроване у встановленому законом порядку Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 25.03.2003, запис у реєстровій книзі 188-15, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 001737.

Згідно з даними витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 03.06.2021 № 62906303 у спірному будинку зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 її чоловіка ОСОБА_3 , дочки ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 , дочки - відповідача ОСОБА_2 , та онуків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

З викладених у позовній заяві пояснень та показань допитаних на прохання позивача свідків вбачається, що відповідач ОСОБА_2 понад рік не проживає у спірному будинку.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що є сусідами будинків поруч та навпроти. ОСОБА_8 відповідача дуже давно не бачив, останній раз, коли вона народила меншу дитину. Про ОСОБА_2 кажуть, що вона кинула дітей і пішла з будинку. ОСОБА_9 пояснила, що фактично живе в Бортничах, однак відповідачку жодного разу не бачила, а в будинку проживають ОСОБА_1 її чоловіка ОСОБА_3 , син ОСОБА_5 , та онуки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавилась чи цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагалася вселитися у спірний будинок, суду не надано.

Поважних причин відсутності відповідача у спірному будинку судом не встановлено.

Угода щодо певного порядку користування спірним будинком та інших умов припинення права користування житлом між сторонами не укладалася.

З огляду на вказане суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 , обравши собі інше місце проживання, добровільно залишила спірний будинок, забравши з нього усі свої речі, і не проживає у ньому понад рік без поважних причин.

Та обставина, що ОСОБА_2 , обравши собі інше місце проживання, залишилася перебувати на реєстраційному обліку у спірному будинку, значення для вирішення цього спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому.

За нормою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України).

За обставинами справи установлено, що відповідач ОСОБА_2 користувалась спірним будинком та була у ньому зареєстрована за згодою її матері ОСОБА_1 , проте понад рік не проживає у квартирі без поважних причин, у зв`язку з чим позивач заперечує проти збереження за відповідачем права користування житлом.

Відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право.

За приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та ураховуючи, що реєстрація відповідача у спірному будинку перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача у визначений законом спосіб - шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) права користування житловим приміщенням будинку, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: