Ухвала

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 296/6231/20

провадження № 61-1641ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») про захист прав споживача, шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначав, що 13 квітня 2011 року між ним та ПАТ «Ідея Банк» укладений кредитний договір № 910.76511 про отримання кредитних коштів у розмірі 67 536,00 грн та фінансування страхового платежу за страхування його (позивача) життя у розмірі 4 053,16 грн на строк 60 місяців, та сплати процентів у розмірі 18,70% річних на придбання транспортного засобу марки «CHERY AMULET», 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Для забезпечення виконання кредитного договору 13 квітня 2011 року між сторонами укладений договір застави транспортного вказаного засобу № 91076511.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсною підвищення процентної ставки та визнання договорів недійсними. Визнано недійсними дії ПАТ «Ідея Банк» щодо зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору від 13 квітня 2011 року № 910.76511; кредитний договір та договір застави. Застосовано реституцію та повернуто сторони в початковий стан. Зобов`язано ПАТ «Ідея Банк» повернути ОСОБА_1 сплачені по кредитному договору від 13 квітня 2011 року № 910.76511 відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії, тощо. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ПАТ «Ідея Банк» кредитні кошти у розмірі 67 536,00 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2014 року за заявою ПАТ «Ідея Банк» накладено арешт на спірний автомобіль. Ухвалою цього суду від 18 січня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування цього арешту.

05 грудня 2018 року державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Лавренчук І. В. передано транспортний засіб марки «CHERY AMULET», державний номерний знак НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання представнику ПАТ «Ідея Банк» на підставі договору застави транспортного засобу від 13 квітня 2011 року № 910.76511.

Вказував, що договір застави транспортного засобу рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2013 року визнано недійсним, відтак вказаний автомобіль належить йому на праві власності та підлягає поверненню.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з відсутності підстав для повернення останньому переданого на зберігання відповідачу транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 не повернув АТ «Ідея Банк» визначених рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2013 року коштів у розмірі 67 536,00 грн. Відтак, докази про виконання ОСОБА_1 рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2013 року відсутні.

22 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Предметом позову у цій справі є витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння, тобто позов носить майновий характер, а тому із урахуванням вартості спірного майна ціна позову у цій справі становить 67 536,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний