ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/680/20 Номер провадження 22-ц/814/27/22Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Лобов О.А., Дорош А.І.,

секретар: Коротун І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Федоренка Романа Вікторовича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2008 року ОСОБА_2 працював на різних керівних посадах належного ОСОБА_1 ТОВ «НВФ`Спецремтехнолоія»». Починаючи з 2017 року та по 23.06.2018 року позивач перерахував ОСОБА_2 на банківську карту 112 000 грн., а саме згідно квитанцій: № від 13.02.2017 року 2 000 грн., № від 26.04.2017 року 20 000 грн., № від 06.05.2017 року 5 000 грн,, № від 10.07.2017 року 5 000 грн., № від 27.05.2018 року 30 000 грн., № від 13.06.2018 року 30 000 грн., № від 23.06.2018 року 20 000 грн,, з яких 57 000 грн. переведено із запозичених коштів.

Як зазначає позивач, вказані кошти надавались у позику на проведення ремонту житла, придбання побутової техніки з запевненням боржника щодо їх повернення.

Вважає, що відповідач навмисно вводив його в оману, використовуючи родинні та партнерські відносини, щодо обставин за яких позичені кошти, оскільки кошти привласнені без наміру повернути.

10.09.2019 року надіслав ОСОБА_2 , з метою досудового врегулювання спору, вимогу щодо повернення коштів, яка залишилась без відповідного реагування.

Просить, на підставі ч. 1 ст 230, ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 224 000 грн., як подвійний розмір коштів у сумі 112 000 грн., отриманих ОСОБА_2 внаслідок зловживання довірою, родинними та партнерськими відносинами з ОСОБА_1 ..

Також, позивач вказує, що зухвала поведінка відповідача щодо належного виконання грошового зобов`язання, призвела до його пригніченого стану, внаслідок нецільового використання сімейного бюджету, розрив родинних та сімейних відносин просить стягнути у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився, та подав апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що місцевим судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні, та розглянуто справу у порядку спрощеного провадження.

Також вказує на те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо спірних грошових коштів. Вважає, що судом не взято до уваги, що відповідач ввів позивача у оману та безпідставно отримав спірні грошові кошти.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснив переказ з карткового рахунку на картковий рахунок ОСОБА_2 112 000 грн. згідно квитанцій:

№ від 13.02.2017 року на суму 2 000 грн.,

№ від 26.04.2017 року на суму 20 000 грн.,

№ від 06.05.2017 року на суму 5 000 грн,

№ від 10.07.2017 року на суму 5 000 грн.,

№ від 27.05.2018 року на суму 30 000 грн.,

№ від 13.06.2018 року на суму 30 000 грн.,

№ від 23.06.2018 року на суму 20 000 грн., вказана обставина не заперечується відповідачем.

Після направлення досудової вимоги, ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому стверджував, що на підставі виконання попередньої домовленості між ним та ОСОБА_2 щодо укладення договору позики, він здійснив перекази грошових коштів на рахунок відповідача. Проте, відповідач отримані кошти не повернув, заяви про утримання коштів із заробітної плати не написав, укладати договір позики відмовився. Наголошував, що жодних письмових договорів між ним та відповідачем щодо спірних грошових сум не укладалося. Крім того, сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики, які визначені законодавством обов`язковими для укладення такого роду угод, а отже, грошові кошти передані відповідачу без будь-якої правової підстави.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з встановлення наявність між сторонами у справі договірних правовідносин, які за встановлених у справі обставин, підпадають під кваліфікацію, що виникли з договору позики та договору дарування.

При цьому, судом взято до уваги надані відповідачем розписки, які свідчать про виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики від 26.04.2017 року, 27.05.2018 року, 13.06.2018 року, 23.06.2018 року та повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 100 000 грн.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. засл. проф.. М.С. Бокаріуса за №17028 від 13.11.2020 встановити давність виконання наданих на дослідження чотирьох розписок, складених від імені « ОСОБА_2 » про отримання у борг грошових коштів, а саме 26.04.2017 на суму 20 000 грн., від 27.05.2018 на суму 30 000 грн., від 13.06.2018 на суму 30 000 грн., від 23.06.2018 на суму 20 000 грн., які виконані рукописним способом за допомогою пишучих вузлів кулькових ручок, стрижені яких заправлені гелевим чорнилом не вдалося можливим.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року у справі призначено додаткову фізико-хімічну експертизу давності документів, а саме: чотирьох розписок, складених від імені ОСОБА_2 про отримання у борг грошових коштів, а саме 26.04.2017 на суму 20 000 грн., від 27.05.2018 на суму 30 000 грн., від 13.06.2018 на суму 30 000 грн., від 23.06.2018 на суму 20 000 грн.

Згідно висновку експерта № 15084 від 05.01.2022 року рукописні тексти наданих на дослідження розписок ОСОБА_2 про отримання ним від ОСОБА_1 в борг грошових коштів: від 13.06.2018 на суму 30 000 грн., зі строком повернення 31.08.2018 року, від 26.04.2017 на суму 20 000 грн. зі строком повернення 31.07.2017 року, від 27.05.2018 на суму 30 000 грн. зі строком повернення 31.08.2018 року, від 23.06.2018 на суму 20 000 грн. зі строком повернення 31.08.2018 року, на умовах безпроцентної позики, виконано в період квітень 2020 року вересень 2019 року, що не відповідає датам, указаним в документах.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України).

Так, в ході розгляду справи питання визначення давності виконання наданих ОСОБА_2 розписок було предметом дослідження двох експертиз, клопотання про призначення яких заявлялись представником позивача.

Оскільки за результатами експертного дослідження, проведеного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. засл. проф.. М.С. Бокаріуса встановити давність виконання наданих на експертизу розписок не надалося можливим, оскільки на сьогоднішній час науково обґрунтована та рекомендована для використання в експертних установах Міністерства юстиції України методика по встановленню конкретної дати (періоду) нанесення штрихів за допомогою селевого чорнила, відсутня, то колегія суддів бере до уваги висновок експерта № 15084 від 05.01.2022 року за результатами проведення додаткової фізико-хімічної експертизи матеріалів документів, наданий ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» на виконання ухвали апеляційного суду від 18.10.2021 року.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, бо докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції клопотання про проведення експертиз не надавалось, а було ініційоване лише у суді апеляційної інстанції після отримання висновку експерта № 15084 від 05.01.2022 року.

Отже, виходячи з встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку про недоведеність відповідачем факту виконання зобов`язань по поверненню грошових коштів.

Разом з цим, надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду, позивач у доводах позовної заяви вказував на те, що спірні кошти були передані ОСОБА_2 у вигляді позики, шляхом перерахування коштів відповідачу, що підтверджується відповідноми квитанціями. Відповідач також підтвердив вказаний факт у судах першої та апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Позивачем належним чином доведено передачу грошових коштів відповідачу на загальну суму 112 000 грн, згідно квитанцій:

№ від 13.02.2017 року на суму 2 000 грн.,

№ від 26.04.2017 року на суму 20 000 грн.,

№ від 06.05.2017 року на суму 5 000 грн,

№ від 10.07.2017 року на суму 5 000 грн.,

№ від 27.05.2018 року на суму 30 000 грн.,

№ від 13.06.2018 року на суму 30 000 грн.,

№ від 23.06.2018 року на суму 20 000 грн.

Отже, встановивши, що між сторонами виникли правовідносини щодо позики, за якими ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 та у встановлений строк їх не повернув, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 112 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити, у зв`язку з їх недоведеністю.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

За подачу позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2340 грн. (а.с.54 т. 1), та за подачу апеляційної скарги 3510 грн. (а.с.42 т. 2)

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (на 47,86%), то стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає судовий збір в загальному розмірі 2799,81 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376. 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Федоренка Романа Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 112 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2799 грн. 81 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М.Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов