Справа № 490/2981/21
н/п 2/490/3194/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Шелестюк І.С., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бабченка Д.І. та представника відповідача Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" - Єрашова І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації невикористаних відпусток,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації невикористаних відпусток.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення з АТ "Херсонська ТЕЦ" заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 1267153,82 грн., за період з 01 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року, оскільки така вимога вже розглядалася та була вирішена Центральним районним судом міста Миколаєва у справі №490/9325/16.

Представник позивача проти задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення з АТ "Херсонська ТЕЦ" заборгованості із невиплаченої заробітної плати у сумі 1267153,82 грн., за період з 01 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року заперечив. Вказав, що як вбачається зі змісту Постанови Миколаївського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, питання стягнення з АТ "Херсонська ТЕЦ" заборгованості із невиплаченої заробітної плати за період з 01 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року не було вирішено, що свідчить про безпідставність клопотання представника відповідача та відсутність підстав для закриття провадження у справі в цій частині.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання представника відповідача та матеріали справи, судом встановлено наступне.

20.04.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль", в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 300000,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період часу з 18.10.2018 року по 18.04.2021 року, заборгованість по виплаті вихідної допомоги в розмірі 600000,00 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 600000,00 грн., заподіяну моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., та судові витрати.

В подальшому, представником позивача подано уточнену позовну заяву від 05.07.2021 року, в якій просить суд скасувати Наказ №145-к від 26.05.2021 року, стягнути з відповідача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 1 267153,82 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період часу з 18.10.2018 року по 30.06.2021 року в сумі 3155991,77 грн., заборгованість по виплаті вихідної допомоги в розмірі 584094 грн., заборгованість по компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 233936,39 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 521288,19 грн., заподіяну моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., та судові витрати.

В обгрунтування стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати у сумі 1267153,82 грн. позивач зазначає, що у відповідності до даних ТОВ «Профі-Аудит», замовлених АТ «Херсонська ТЕЦ», станом на 26.02.2020 року обліковується заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 в загальній сумі 1267153,82 грн., в тому числі по місяцям: за серпень 2018 року - 18035,03 грн; за вересень 2018 року - 30572,65 грн.; за жовтень 2018 року - 1 208 416, 25 грн.

При цьому, як вбачається з заяви про зміну предмета позову, яка була подана позивачем у справі №490/9325/18, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача АТ «Херсонська ТЕЦ» заборгованість з заробітної плати за період з 01.08.2018 року по 18.10.2018 року (55 робочих днів) в розмірі 347414,65 грн.

В рішенні Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.11.2019 року по справі №490/9325/18 були вирішені вимоги ОСОБА_1 також і в частині стягнення з відповідача АТ «Херсонська ТЕЦ» заборгованості з заробітної плати за період з 01.08.2018 року по 18.10.2018 року (55 робочих днів) в розмірі 347414,65 грн. Судом відмовлено в задоволенні позову, при цьому в мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що суд не може погодитися з твердженням позивача про наявність у нього заборгованості підприємтсва з заробітної плати за період з 01.08.2018 по 18.10.2018 року.

Крім того, Миколаївським апеляційним судом, який переглядав рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.11.2019 року по справі №490/9325/18, в Постанові від 13 лютого 2020 року по справі №490/9325/18 зазначено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заробітної плати за період з 01.08.2018 року по 18.10.2018 року, оскільки ОСОБА_1 у зазначений період не виконував обов`язки Генерального директора Товариства, будучи відстороненим від виконання цих обов`язків відповідними рішеннями Наглядової ради Товариства.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що предметом спору у справі №490/9325/18 не були вимоги про виплату позивачу вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та саме цих вимог стосуються висновки апеляційного суду наведені ним в постанові від 13 лютого 2020 року по справі №490/9325/18 - "Разом із тим, відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За такого посилання апеляційної скарги на невиконання відповідачем передбаченого ст. 47 КЗпП України обов`язку провести розрахунок із працівником та видати йому трудову книжку не можуть бути розглянуті апеляційним судом. Проте це не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися за захистом своїх прав до суду з відповідним позовом із передбачених ст. 117, ч. 5 ст. 235 КЗпП України підстав.".

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи №490/2981/21, а також із змісту судових рішень у справі №490/9325/18, предметом спору зокрема було і стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 01.08.2018 року по 18.10.2018 року та з аналогічним обгрунтування вимог.

Також суб`єктний склад учасників вказаного спору, відповідає сторонам, які брали участь у справі №490/9325/18.

При цьому, на думку суд, зазначення позивачем в справах №490/2981/21 та №490/9325/18 різної суми невиплаченої заробтної плати, не свідчить про відмінність предмету спору, враховуючи період за який позивач просить її стягнути та підстави з яких виходить позивач.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Отже, закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

Крім того, заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

У даному разі, суд зазначає, що у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (заява №3236/03) від 03.04.2008, суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Подання позивачем нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення Центральним районним судом міста Миколаєва від 04.11.2019 року по справі №490/9325/18 (залишене без змін Миколаївським апеляційним судом від 13 лютого 2020 року по справі №490/9325/18) що набрало законної сили, фактично свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд зазначає про те, що розгляд позовних вимог щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 01.08.2018 року по 18.10.2018 року у справі №490/2981/21 буде мати наслідком порушення принципу res judicata - остаточності рішень суду, оскільки розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суду слід буде здійснити переоцінку обставин, які встановлені судовим рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.11.2019 року по справі №490/9325/18, яке набрало законної сили.

Очевидно, що в силу наведеного вище принципу такий перегляд є неприпустимим.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тому, в силу принципу res judicata відшукання стороною, яка програла судовий спір, нового доказу після набуття рішенням законної сили, не повинне тягнути перегляд такого рішення.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі №490/2981/21 в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 01.08.2018 року по 8.10.2018 року, з огляду на встановлення під час розгляду даної справи факту існування рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.11.2019 року по справі №490/9325/18, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет, з наданням правової оцінки у такому рішенні обставинам та підставам позову, заявленим у даній справі.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу ОСОБА_1 вимоги частини 2 статті 256 ЦПК України, згідно з якими у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 1-22, 255 Цивільного процесуального кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації невикористаних відпусток, в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 01.08.2018 року по 18.10.2018 року, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.В. Саламатін