П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 10 " лютого 2022 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 265/3606/21

Номер провадження 22-ц/804/616/22

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.

учасники справи :

позивач - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2021 року головуючого судді Адамової Т.С. зі складанням повного тексту судового рішення 17 серпня 2021 року по цивільній справі про стягнення надмірно виплачених коштів житлової субсидії,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі за текстом - ДСЗН) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів житлової субсидії.

Позов мотивований тим, що 01 жовтня 2015 року до ДСЗН надійшли заява та декларація ОСОБА_1 з питання призначення житлової субсидії. Згідно п. 3 розділу 1 та розділу 2 заповненої декларації на призначення субсидії претендувала одна особа. На дане звернення субсидію було призначено з жовтня 2015 року по вересень 2016 року.

Рішенням про призначення субсидії було подовжено без звернення отримувача на підставі раніше наданих документів, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2015 року № 106 , з травня 2017 року по квітень 2018 року.

Відповідно до законодавства до 01 травня 2018 року для визначення права при призначені субсидії сімейний стан отримувачів субсидії не враховувався, але після внесення змін до нормативно-правового акту, який регулює вказані правовідносини, з 01 травня 2018 року при призначенні житлових субсидій враховуються майновий стан, зайнятість та доходи членів сімей осіб із складу домогосподарства, які не зареєстровані у цьому домогосподарстві. Відомості про таких членів сімей повинні бути зазначені в Декларації та можуть вплинуть на право домогосподарства на призначення субсидії, а доходи цих осіб враховуються при розрахунку розміру субсидії.

В травні 2019 року від відповідача надійшли оновлені заява та декларація для призначення житлової субсидії з 01 травня 2019 року, де було зазначено чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, дані чоловіка відповідача та відповідно його дохід з 01 травня 2018 року необхідно було враховувати до розрахунку раніше виплаченої субсидії, як дохід члена сім`ї. На підставі наведеного, департаментом було здійснено перерахунок раніше призначеної ОСОБА_1 субсидії за період з 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року та відповідно встановлено факт надмірності виплачених коштів у сумі 3377,28 грн. Повідомлення про відшкодування коштів по переплаченим/недоплаченим житловим субсидіям із зазначенням нарахованої суми субсидії, за вищезазначений період, та реквізитами для повернення коштів до державного бюджету було направлено листом 27 грудня 2019 року за № 04.1413 на адресу відповідача, але на момент подання позову погашення заборгованості в добровільному порядку не здійснюється.

Тому, просили стягнути з ОСОБА_1 суму надмірно виплачених коштів житлової субсидії у сумі 3377,28 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів житлової субсидії - відмовлено.

В апеляційній скарзі ДСЗН просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача відсутній умисел щодо навмисного не подання інформації про склад сім`ї.

Так, ОСОБА_1 власноруч підписала декларацію, в якій зазначалося про те, що в разі подання нею у неповному обсязі або недостовірних відомостей про осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку, їх доходи і витрати їй може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання, та що у такому разі вона зобов`язується повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії. Тобто, відповідач була проінформована про обов`язок повідомляти про зміни у декларації, однак, у звітному періоді ОСОБА_1 жодним чином не повідомила департамент про зміни в декларації, тому, протягом періоду з травня 2018 року по квітень 2019 року, включно, їй надміру нараховувалась житлова субсидія за рахунок коштів державного бюджету, чоловік відповідача не був врахований під час розрахунку житлової субсидії, оскільки не було відомо про факт такого доходу.

Отже, у зв`язку з тим, що відповідач не повідомила позивача про доходи членів сім`ї, остання протягом періоду з травня 2018 року по квітень 2019 року, включно, безпідставно отримала субсидію на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 3377,28 грн. Повідомленням ДСЗН про припинення надання житлової субсидії від 27 грудня 2019 року відповідача повідомлено про необхідність повернення надмірно нарахованих коштів у розмірі 3377,28 грн, однак в добровільному порядку відповідачем грошові кошти не повернуті.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 січня 2022 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; справи що виникають з трудових відносин; справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що ціна позову у даній справі є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вказана справа, на підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України, підлягає розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 жовтня 2015 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, правонаступником якого є Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, із заявою про призначення житлової субсидії, до якої також додала декларацію про доходи. Згідно із п. 3 розділу 1 та розділу 2 вказаної декларації заявником ОСОБА_1 було задекларовано тільки себе, як одну зареєстровану особу.

За результатами розгляду вказаного звернення рішенням УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради ОСОБА_1 було призначено житлову субсидію з жовтня 2015 року, яку в подальшому було подовжено по квітнень 2019 року без звернення, на підставі раніше наданих документів , згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2015 року № 106 «Про удосконалення порядку надання житлових субсидій».

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (зі змінами) «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» було затверджено Положення про порядок призначення житлових субсидій.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 року № 329 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1022» з 01 травня 2018 року призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяви і декларації, якщо у складі домогосподарства є особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства.

Тобто, до 01 травня 2018 року для визначення права при призначені субсидії сімейний стан отримувачів субсидії не враховувався, але після внесення змін до вказаного нормативно-правового акту, з 01 травня 2018 року при призначенні житлових субсидій мали враховуватися майновий стан, зайнятість та доходи членів сімей осіб із складу домогосподарства, які не зареєстровані у цьому домогосподарстві.

Вказаною постановою закріплено призначення та здійснення виплати субсидії лише (тобто виключно) після подання нової заяви та декларації (оновленої).

Відповідно до п. 13 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», в редакції від 27 квітня 2018 року, громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру.

Пунктом 16 Положення, в редакції постанови КМУ від 27 квітня 2018 року № 329, визначено, що після закінчення строку отримання житлової субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок житлової субсидії на наступний сезон для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому сезоні (крім орендарів, внутрішньо переміщених осіб та осіб, які звертаються за призначенням житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а також домогосподарств, у яких кількість фактично проживаючих зареєстрованих осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 нова заява та декларація (оновлена) для призначення подальшої виплати субсидії на період з 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року не надавались, а дії щодо продовження субсидії були здійснені позивачем на підставі раніше поданих документів, які в собі не містять будь якої недостовірної інформації.

ОСОБА_1 тільки в травні 2019 року звернулася до ДСЗН із новою заявою про призначення житлової субсидії з 01 травня 2019 року, до якої додала нову декларацію, де відобразила усі ті обставини, що вимагало на той час діюче законодавство, в розділі 2 зазначеної декларації нею зазначено дані про членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства, незалежно від реєстрації їх місця проживання, а саме, зазначено чоловіка відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не зареєстрований за адресою заявника.

Отже, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 житлової субсидії на період з 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року позивач не враховував дохід чоловіка відповідача ОСОБА_2 . Відсутність вказаних відомостей про вказану особу, не дотримання порядку Положення, в редакції постанови КМУ від 27 квітня 2018 року № 329 та самостійне рішення про призначення житлової субсидії з боку позивача призвела до виплати на користь відповідача житлової субсидії у вказаний період на загальну суму 3377,28 грн, що підтверджено відповідним розрахунком.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановивши, що з боку відповідача - отримувача субсидії, жодних дій щодо надання будь-якої інформації не було вчинено, рішення про призначення субсидії прийнято позивачем самостійно на підставі раніше поданих документів, в яких відповідачем згідно чинного на той час порядку вказані усі необхідні відомості, а зазначені нею данні не містять в собі недостовірної інформації, дійшов до висновку про відсутність умислу щодо навмисного не подання інформації про склад сім`ї відповідача, тому, оскільки позивачем не доведено недобросовісних дій відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 надмірно отриманих коштів у вигляді житлової субсидії.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави, а тому, на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України та Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (зі змінами) (далі - Положення).

У пункті 6 Положення (в редакції від 07 квітня 2018 року) передбачено, що субсидія призначається одній із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб. В окремих випадках на підставі рішення районної, районної у мм. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської і районної ради або утвореної ними комісії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства субсидія може призначатися особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла (далі - орендар), якщо їй нараховується плата за житлово-комунальні послуги, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію. Субсидія не може призначатися одночасно за місцем реєстрації особи та місцем її фактичного проживання.

Відповідно до пункту 7 Положення субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на строкову військову службу.

Відповідно до пункту 12 Положення субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається виходячи із середньомісячного сукупного доходу осіб, зазначених у пункті 7 цього Положення, за два квартали, що передують місяцю, що передує місяцю, з якого призначається субсидія, а субсидія на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - виходячи з розміру доходу за попередній календарний рік.

Пунктом 13 Положення встановлено, що для призначення субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем реєстрації (орендарі - за місцем проживання): заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами; довідки про доходи - у разі зазначення в декларації інших отриманих доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування, і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням. У разі зазначення в декларації інших отриманих доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування, та неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення з зазначенням їх розміру; договір найму (оренди) житла (за наявності)

Забороняється вимагати від громадян документи, що не передбачені цим Положенням.

Громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру.

Відповідно до п. 14 Положення субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається з місяця звернення за її призначенням до дати закінчення опалювального сезону, але не більше ніж на 12 місяців.

Після закінчення строку отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді (крім орендарів житлового приміщення, осіб, яким субсидія була призначена за зареєстрованим місцем перебування, та осіб, які звертаються за субсидією на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива). Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктом 13 цього Положення, без звернення громадян і протягом десяти днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (непризначення) субсидії та інформують про прийняте рішення громадян.

Громадянин, якому призначено субсидію, зобов`язаний протягом місяця поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про зміну складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (орендар - про осіб, які фактично проживають), їх соціального статусу, переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання, підприємств - виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, закінчення строку реєстрації місця перебування, купівлю товарів або оплату послуг, передбачених підпунктом 5 пункту 5 цього Положення, шляхом подання відповідних документів. У разі зміни складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб подаються також нові заява і декларація.

Відповідно до пункту 20 Положення сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається за вимогою органу, що призначив субсидію, або безпосередньо отримувачем, або шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії на підприємствах - виробниках/виконавцях житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 року № 329 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1022» з 01 травня 2018 року призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяви і декларації, якщо у складі домогосподарства є особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства.

Тобто, до 01 травня 2018 року для визначення права при призначені субсидії сімейний стан отримувачів субсидії не враховувався, але після внесення змін до вказаного нормативно-правового акту, з 01 травня 2018 року при призначенні житлових субсидій мали враховуватися майновий стан, зайнятість та доходи членів сімей осіб із складу домогосподарства, які не зареєстровані у цьому домогосподарстві.

Крім того, вказаною постановою закріплено призначення та здійснення виплати субсидії лише (тобто виключно) після подання нової заяви та декларації (оновленої).

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17, від 11 березня 2020 року у справі № 328/1056/19.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

В матеріалах справи відсутні об`єктивні відомості про те, що ОСОБА_1 , подаючи 01 жовтня 2015 року декларацію про доходи та зазначаючи осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку), подала недостовірну інформацію, що є підставою відповідальності та обов`язку повернення надміру виплаченої субсидії.

В цей же час, позивачем не було надано жодного доказу того, що відповідач на час прийняття рішення про призначення субсидії не мала права на отримання субсидії, що є підставою відповідальності та повернення надміру виплаченої субсидії. Призначення субсидії здійснювалось позивачем добровільно, недобросовісні дії ОСОБА_1 відсутні, а тому відсутні підстави для стягнення надміру сплачених сум допомоги.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим апеляційний суд не знаходить підстав для зміни або скасування постановленого судом першої інстанції рішення за наведених в апеляційній скарзі підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат понесених відповідачем за подання апеляційної скарги, апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2022 року .

Судді: