Ухвала

Іменем України

14 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 522/3564/21

провадження № 61-1506ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Таскомбанк», про розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Із позовною заявою ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення указаного вище позову.

Заяву обґрунтовувала тим, що предметом позову, окрім іншого, є визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0264 га, кадастровий номер № :50:014:0014 від 45/100 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0495 га, кадастровий номер № :50:014:0015 від 45/100 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому позивач вважала, що існує ризик, того, що указані земельні ділянки можуть бути відчужені на користь третіх осіб, що в свою чергу зробить неможливим виконання рішення суду у подальшому.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0264 га, кадастровий номер № :50:014:0014 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0495 га, кадастровий номер № :50:014:0015, на 45/100 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із одного житлового будинку, літ «А», загальною площею 249,8 кв.м, житловою площею 152,1 кв.м, погрібу під літ «В», сараю під літ «Д»;

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та/або

будь-яким третім особам передання в оренду, найм, іпотеку, заставу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0264 га, кадастровий номер № :50:014:0014 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0495 га, кадастровий номер

№ :50:014:0015, на 45/100 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із одного житлового будинку, літ «А», загальною площею 249,8 кв.м, житловою площею 152,1 кв.м, погрібу під літ «В», сараю під літ «Д»;

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0264 га, кадастровий номер

№ :50:014:0014 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0495 га, кадастровий номер

№ :50:014:0015, на 45/100 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із одного житлового бужинку, літ «А», загальною площею 249,8 кв.м., житловою площею 152,1 кв.м, погрібу під літ «В», сараю під літ «Д».

Не погодившись із указаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк»), яке не брало участі у розгляді справи, подало апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що між сторонами дійсно виник спір з приводу поділу майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частини спірного майна. Майно, на яке просить накласти арешт позивач, є предметом спору у даній справі, а тому, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки спір стосується майна, право користування і розпорядження яким позивач намагається захистити. Заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року, АТ «Таскомбанк», просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, прийняти постанову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц, в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року у справі

№ 752/14154/17, ухвалі Вищої ради правосуддя від 31 травня 2018 року у справі №1643/1дп/15-18, а також не досліджено зібрані у справі докази та не надано їм належної правової оцінки. Крім того, у порушення частини другої статті 158 ЦПК України, Приморським районним судом м. Одеси не розглянуто клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суди встановили, що між сторонами виник спір щодоподілу майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частини спірного майна.

Обраний судом захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено, що такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що оскаржувані судові рішення у справі ухвалені без урахування висновку, викладеного упостанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц, оскільки, висновки, зазначені у цій справі та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, суд виходив із конкретних обставин справи та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року у справі

№ 752/14154/17, ухвалу Вищої ради правосуддя від 31 травня 2018 року у справі №1643/1дп/15-18, суд не приймає до уваги, оскільки ці рішення, не є висновками Верховного Суду у розумінні статті 389 ЦПК України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

За приписами статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (стаття 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року залучено до участі у цій справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета

спору, - АТ «Таскомбанк».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - АТ «Таскомбанк», про поділ майна подружжя залишено без розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2022 року скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року (яка є предметом касаційного оскарження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не убачається порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «Таскомбанк», про розподіл майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець