Справа № 521/8770/21
Провадження № 2/521/739/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Петряєвої М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . На даний час в квартирі зареєстровані вона, колишній чоловік ОСОБА_2 (відповідач), доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. 11.04.2014р. між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, крім того у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей. Наразі вона має намір здійснити продаж належної їй квартири, оскільки потребує збільшення житлової площі. Також зазначає, що відповідач в квартирі тривалий час після розірвання шлюбу не проживає, та їй не відомо де наразі проживає. Відповідні обставини стали причиною звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, при цьому відповідач зазначив, що після розірвання шлюбу проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , являються власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло та Витягом про державну реєстрацію прав, копії яких містяться в матеріалах справи. (а.с. 7,8)

Згідно Довідки (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію) № 3252 від 07.10.2013р. у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 з 20.04.2007р., ОСОБА_2 з 19.04.2013р., ОСОБА_4 , 09.07.2010р., ОСОБА_3 з 02.12.2005р. (а.с. 9)

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2014р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с. 13)

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , повідомив суд, що він являється колишнім чоловіком позивачки, і що навіть після розірвання шлюбу з нею, проживає в квартирі АДРЕСА_1 , що підтвердила і представник позивача. Іншого житла у нього не має.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи містяться наступні письмові докази: копія паспорту позивача; копія свідоцтва про право власності на житло, копія витягу про держану реєстрацію прав, копія довідки про реєстрацію, копія свідоцтва про народження доньок позивача та відповідача, копія паспорту відповідача, копія рішення суду про розірвання шлюбу, копія розрахунку заборгованості по аліментам.

Будь-які інші письмові докази в матеріалах справи відсутні.

Вказані вище докази не містять даних щодо не проживання відповідача в квартирі та відсутності поважних причин цього.

Враховуючи наведене, суд не може визнати письмові докази, що містяться в матеріалах справи, належними та допустимими доказами, якими може підтверджуватись факт не проживання відповідача в квартирі.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Верховним Судом в постанові від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зазначено, що аналіз ст. 71, 72 ЖК Української PCP дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з положень законодавства України, а також вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, предметом доказування в даній справі є в тому числі факт не проживання відповідача в Квартирі понад один рік та відсутність поважних причин такого не проживання.

Тягар доведення вказаних обставин, виходячи з приписів ст. 12, 13, 81 ЦПК України, покладається на позивача.

Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б підтверджували факт не проживання відповідача в квартирі більше одного року та відсутність поважних причин такого не проживання, позивачем суду не надано.

Враховуючи наведене та розглядаючи справу на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.156 Житлового кодексу України, ст.ст. 76-78, 83, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 лютого 2022 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН