Справа № 2-1986/10
Провадження № 6/263/53/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Шатілової Л.Г., за участю секретаря судового засідання Татар О.М., заявника ОСОБА_1 та його представника - адвоката Єрмолової В.М., заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Авращенко А.А., про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2022 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, обґрунтувавши свою заяву тим, що він дізнався про обмеження його у праві виїзду за межі території України лише у січні 2022 року, під час оформлення документів для працевлаштування за кордоном. Зазначає, що він працює водієм або механіком за межами території України та постійно переводить кошти для погашення заборгованості по аліментах, однак після того, як його обмежили у праві виїзду за кордон, він залишився без засобів до існування та втратив можливість заробляти кошти та сплачувати поточні аліменти, тому просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні заявник та його представник адвокат Єрмолова В.М. просили задовольнити заяву та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Доповнили, що на теперішній час він працює на території України.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, обґрунтувавши тим, що ОСОБА_1 тривалий час не сплачує аліменти, взагалі не цікавиться життям доньки. За останній рік ОСОБА_1 сплачував заборгованість по аліментах, працюючи на території України. Тому, є сумнів в тому, що після скасування такого обмеження він продовжуватиме платити аліменти.

Заінтересована особа Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Авращенко А.А. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, просила розглянути справу без її участі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2021 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Авращенко А.А. була винесена постанова у ВП №64755202 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України на підставі виконавчого листа №2-1986/10 від 17 грудня 2020 року, виданого Жовтневим районним судом у місті Маріуполі Донецької області про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. У постанові зазначено, що заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 07 жовтня 2021 року за період з 01 березня 2011 року по 07 жовтня 2021 року становить 254997,82 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 січня 2022 року, виданого Центральним ВДВС у м. Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) загальна сума заборгованості за період з березня 2011 року по січень 2022 року становить 177031, 15 грн.

З наданої суду заявником квитанції вбачається, що ним сплачено станом на 31 січня 2022 року частина суми боргу у розмірі 3000 грн., що не може безспірно свідчити про доброчинність виконання боржником зобов`язання по сплаті аліментів.

Згідно із частиною 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України».

Відповідно до статті 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено тільки законом. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Пунктом 5 ч. 1 та ч. 2ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІгромадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

У відповідності до ч. 5 вказаної статті, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи управі виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

За правилами ч. 1ст. 81 ЦПК України, саме на заявника покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом 11, які у відповідності до ст. 9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04 листопада 1950 року» від 17 липня 1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , є виправданою мірою забезпечення виконання рішення суду.

ОСОБА_1 у своїй заяві не навів жодних доводів того, що він дійсно має намір працевлаштуватись за кордон для заробітку коштів на погашення заборгованості з аліментів, не надав підтверджуючих доказів того, що він після скасування тимчасового обмеження на виїзд за межі України сплачуватиме борг.

Враховуючи, що зобов`язання, покладені на ОСОБА_1 згідно виконавчого листа №2-1986/10 від 17.12.2020 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частки із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно він не виконав, заборгованість не погасив, та відсутність доказів, які б спростовували факти умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, яке він тривалий час не виконує, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування йому тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, встановленого постановою державного виконавця .

Керуючись ст. 441 ЦПК України,Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Г. Шатілова