Справа № 196/77/22
№ провадження 6/196/2/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Руснака А.І.,

секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Царичанка Дніпропетровської області заяву представника боржника ОСОБА_1 адвоката Рибакова Віталія Олексійовича про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, та скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Рибаков В.О. звернувся до Царичанського районного суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, та скасування арешту, вимоги якої обґрунтовує наступним.

У 2009 році в провадженні Царичанського районного суду Дніпропетровської області була розглянута справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредиту.

26.06.2009 було видано виконавчий лист, який в подальшому банком було пред`явлено на виконання до Царичанського ВДВС та відкрито виконавче провадження №18792402, де боржником був ОСОБА_2 (інн НОМЕР_1 ).

30.06.2011 виконавчий лист було повернуто стягувачеві відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (в редакції чинній на час винесення постанови) у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Частиною 5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його прав повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Тому строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 30.06.2014 року.

На адвокатський запит Царичанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повідомив, що після закінчення виконавчого провадження №18792402 виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 повторно на виконання не надходив.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У Постанові від 20 лютого 2019 року справа № 2-4671/11 провадження № 61- 45337св18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду досліджував питання визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Верховний Суд поділив підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Зокрема, Верховний Суд до матеріально-правових підстав відносить: добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

З огляду на те, що виконавчий лист було повернуто стягувачеві ще в 2011 році, банк правом на повторне звернення з виконавчим листом до виконання не скористався, строк повторного пред`явлення на виконання скінчився, поновлення строку судом не розглядалось, підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є неможливість його виконання.

В зв`язку з визнанням виконавчого листа від 26.06.2009р №2-186 таким, що не підлягає виконанню виникає необхідність в скасуванні заходів примусового виконання прийнятих під час виконавчого провадження №18792402.

Постановою від 21.04.2010р. про відкриття виконавчого провадження було накладено арешт на все нерухоме майно боржника.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачає підстави зняття арешту з майна боржника, однією з підстав визначеної в ч. 2 цієї статті у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, у зв`язку з визнанням виконавчого документу від 26.06.2009 № 2-186 таким, що не підлягає виконанню, відсутні правові підстави такого виду забезпечення як арешти у виконавчому провадженні №18792402.

Враховуючи вищевикладене, прохає суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 26.06.2009р. №2-186, виданий Царичанським районним судом Дніпропетровської області по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредиту та скасувати арешт накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1 ) накладений постановою про відкриття виконавчого провадження , серія та номер ВП 18792402 від 21.04.2010р.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу у його відсутність, заяву підтримує повністю та прохає її задовольнити.

Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, згідно вимог ст. 130 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача та боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, вивчивши доводи та підстави поданої заяви, дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, доходить наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Царичанського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 2-186/09, за якою рішенням від 22.09.2009 р. задоволено позов ЗАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 90138,82 грн. та судові витрати по справі в сумі 931,39 грн.

За вказаним рішенням 26.06.2009 року було видано виконавчі листи.

Згідно відповіді Царичанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (лист від 13.01.2022 № 17.44-34/545), вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП №18792402 з примусового виконання виконавчого листа №2-186 виданого 26.06.2009 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 91070,21 грн. 30.06.2011 року відповідно до п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна) головним державним виконавцем Дубонос А.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та даний виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває та на виконання не надходив, матеріали виконавчого провадження АСВП №18792402 знищено за закінченням терміну зберігання.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

При цьому у стягувача залишається право на поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у разі доведеності (ст. 433 ЦПК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа №2-186 виданого 26.06.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 91070,21 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно п.5 ч.1ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у розумінні ст. 432 ЦПК України, а тому і у задоволенні вимоги про скасування арешту, накладеного в рамках ВП 18792402 на все нерухоме майно ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260, 261, 432 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Рибакова Віталія Олексійовича про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, та скасування арешту відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Царичанський районний суд, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.02.2022 року.

Суддя: А.І. Руснак