Провадження № 6/643/37/22
УХВАЛА

28.01.2022 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

представника стягувача: Борбунюка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою ОСОБА_1

про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі № 643/17471/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою в якій просить суд поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видати дублікат виконавчого листа у справі № 643/17471/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу 2 000 (дві тисячі) доларів США, що еквівалентно 31 552, 19 грн., на користь позивача, ОСОБА_1 .

Вищевказана заява мотивована тим, що виконавчий лист на підставі постанови державного виконавця був повернутий стягувачеві та втрачений при пересилці не з його вини.

У судовому засіданні представник стягувача підтримав заяву та просив суд її задовольнити.

У судове засідання боржник не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Згідно з частиною третьою статті 433 Цивільного процесуального кодексу України заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути подану заяву за відсутності боржника.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву, суд дійшов висновку про її задоволення, враховуючи наступне.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, відповідно до §§ 51-53 рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/1 (провадження № 14-308цс19) дійшла висновку про те, що виходячи з положень частини шостої статті 12 Закону № 1404-VIII, частини першої статті 433 ЦПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) дійшов висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постановах від 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 334/6276/13-ц (провадження № 61-16355св20), від 12 листопада 2021 року у справі № 2-2362/2010 (провадження № 61-13496св21).

Необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання (або поновлення цього строку судом).

При цьому, за дотримання вказаних умов, сама по собі видача дубліката виконавчого документа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових обов`язків, окрім тих, які передбачені рішенням суду, оскільки дублікат має відтворювати втрачений оригінал виконавчого документу. Натомість відсутність виконавчого документа, унеможливлює примусове виконання рішення суду.

Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Судом встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 2 000, 00 доларів США, що еквівалентно 31 552, 19 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 279, 00 грн.

Вищевказане рішення набрало законної сили та 09.04.20215 року позивач отримав два виконавчі листи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.

З листа Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 148226 від 05.10.2021 вбачається, що виконавчий лист № 643/17471/14-ц виданий 30.03.2015 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 31 552, 19 грн. пред`являвся на виконання до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, виконавче провадження № 47917838. Згідно даних АСВП, 12.06.2015 на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення дії), державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47917838 по виконанню даного виконавчого листа. Згідно даних АСВП, 21.12.2017 керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до закону заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. Перевіркою даних АСВП встановлено, що виконавчий лист № 643/17471/14-ц виданий 30.03.2015 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 31 552, 19 грн. повторно на виконання до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не надходив та на виконанні не перебуває.

Суд зазначає, що за відсутності фактичного повернення виконавчого листа та надсилання такої постанови та відсутності інших доказів того, що виконавчий документ було повернуто стягувачу, - не можна вважати, що після звернення виконавчого листа до примусового виконання та переривання строку на його звернення до виконання цей строк розпочав свій новий перебіг відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, з огляду на обов`язковість виконання рішень суду, враховуючи, що заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 року у справі № 643/17471/14-ц не виконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває, заборгованість боржника не погашена, а оригінал виконавчого листа втрачено не з вини стягувача, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа на виконання та видачі дублікату виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 2 000 (дві тисячі) доларів США, що еквівалентно 31 552 (тридцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 19 коп.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 433, пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

2. Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа на виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 у справі № 643/17471/14-ц, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 2 000 (дві тисячі) доларів США, що еквівалентно 31 552 (тридцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 19 коп.

3. Видати ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 у справі № 643/17471/14-ц, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 2 000 (дві тисячі) доларів США, що еквівалентно 31 552 (тридцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 19 коп.

4. Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.02.2022 року.

Суддя Н.В. Новіченко