ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1170/21

Провадження № 22-ц/4820/332/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю : позивача, її представника, відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 679/1170/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просила ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що з 21 червня 2013 року по 09 червня 2015 року з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом від 06 березня 2019 року Нетішинського міського суду Хмельницької області №2-н/679/19/2019 з ОСОБА_1 стягуються на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина, позивач вказувала, що син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Вона займається його вихованням, проводить систематичний медичний огляд, лікування, придбання одягу та взуття, проводить контроль за відвідуванням дитиною навчального закладу. При цьому, батько дитини - відповідач ОСОБА_1 аліменти не сплачує з 2019 року та у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої становить 33558 гривень.

Відповідач вихованням дитини та його доглядом не займається, не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає для дитини доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.

При цьому, ОСОБА_2 зазначила, що відповідач має реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки, але не вчиняє відповідних дій.

На переконання позивачки, вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав відповідно до приписів ст. 164 СК України.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року вказаний позов було задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 , батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5250 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_1 не погодився із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу та просить скасувати це рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що суд, вирішуючи спір, суд дав невірну оцінку обставинам справи. Так, суд не встановив винної поведінки його як батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Не перевірив ставлення дитини до батька, не з`ясував обставини погашення заборгованості по аліментам.

Також апелянт зазначає, що судом не взято до уваги позицію Верховного Суду, викладену при вирішенні аналогічних правовідносин. Зокрема, що позбавлення батьківських прав можливе лише за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід необхідно як крайню міру впливу та для захисту прав дитини. Позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року законним. Зазначає, що при вирішенні спору суд вірно врахував наявність двох висновків органу опіки та піклування, які під час перевірки обставин її звернення дійсно з`ясували неналагодженість стосунків батька ОСОБА_1 із сином та йому було надано строк для налагодження родинних стосунків із сином. Однак, ОСОБА_1 не вчинив жодних дій чи спроб щодо налагодження стосунків з сином.

В свою чергу, ОСОБА_2 вказує, що ніколи не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з сином.

Тобто ОСОБА_1 неодноразово різними способами зауважувалось на необхідності налагодження відносин із сином, надавалися можливості для цього. Однак, відповідач не змінив своєї поведінки, із сином не спілкується, на свята та дні народження не вітає, не відвідує сина за місцем його проживання. Зазначені факти, на думку ОСОБА_2 , свідчать про свідоме нехтування батьківськими як правами так і обов`язками. Посилання апелянта на погашення ним заборгованості по аліментах є безпідставним та не підтверджене доказами.

Також вважає безпідставним посилання ОСОБА_1 на судову практику щодо позиції про крайність такої міри як позбавлення батьківських прав. Оскільки положення ст. 169 СК України вказують на небезповороність цього заходу, оскільки у разі зміни поведінки, особа, позбавлена батьківських прав може їх поновити. Тобто появлення батьківських прав не є заходом впливу на особу з метою виправлення його поведінки по відношенню до власної дитини.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є матір`ю, а відповідач ОСОБА_1 батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Нетішинського міського суду від 09 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

На даний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її повному утриманні.

Відповідач ОСОБА_1 проживає окремо від бувшої дружини і сина.

Судовим наказом від 06 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі з ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо сина ОСОБА_3 .

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання

дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,

які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до

досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості

з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують

батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід

вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування

обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Як видно з матеріалів справи, після фактичного припинення шлюбних стосунків відповідач досить тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкувався з дитиною в необхідному обсязі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, належним чином не приймав участь у її вихованні, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав без його попередження про зміну ставлення до дитини та застосування такого крайнього заходу впливу.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 199/5032/16-ц).

Також в сукупності з іншими доказами суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо сина ОСОБА_3 , так як даний висновок ґрунтується лише на підставі пояснень рідних осіб позивачки, довідкою про наявність заборгованості по аліментам, яка як зазначено вище не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, актів обстеження проживання малолітнього, що теж не свідчить про наявність відповідних підстав, та довідками з навчальних закладів. Відповідач сам особисто на засіданні органу опіки і піклування заслуханий не був.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову є передчасними, оскільки, незважаючи на те, що відповідач в певній мірі нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина ОСОБА_3 , достатні підстави для застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 з врахуванням інтересів дитини, інтересів самого відповідача, його заперечень щодо позбавлення батьківських прав, в тому числі і поданням апеляційної скарги на рішення суду, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

При колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини.

Крім того суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з попередженням ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків покласти на орган опіки та піклування Нетішинської міської ради.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2022 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова