Номер провадження: 22-ц/813/3943/22
Номер справи місцевого суду: 523/2063/19
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/2063/19

Номер провадження: 22-ц/813/3943/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 ,

- відповідач Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Управління державної реєстрації Одеської міської Ради, 2) Комунальне підприємство "Реєстрація нерухомості", 3) Служба у справах дітей Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Одеської міської Ради, Комунальне підприємство "Реєстрація нерухомості", Служба у справах дітей Одеської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення державного реєстратора, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кисельової В.К.13 липня 2021 року, повний текст рішення складено 20 липня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 звернулись до Суворовського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просять: 1) зобов`язати державну реєстраційну службу скасувати рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було прийнято державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І. щодо реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (); 2) скасувати повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер 190/18 від 19.04.2018 року, видавник ПАТ «Укрсоцбанк»; 3) зобов`язати державну реєстраційну службу зареєструвати право власності на квартиру, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності у рівних частках.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обґрунтовують свої вимоги тим що, 22.05.2008 року між позивачами та АТ «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою - АДРЕСА_2 , яка належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Вищевказана квартира виступала в якості іпотеки щодо забезпечення кредитного договору №2008/13-1 -08/259, який був укладений між AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 .

В кінці січня 2019 р. з матеріалів справи 523/17359/18 позивачам стало відомо про звернення стягнення AT «Укрсоцбанк» на належну позивачам квартиру.

Позивачі вважають, що АТ «Укрсоцбанк» безпідставно отримало у власність квартиру.

Позивачі стверджують, що вони не отримали жодної вимоги зі сторони банку щодо невиконання кредитних зобов`язань зі сторони ОСОБА_6 , що є порушенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Окрім того, Державним реєстратором Шарандак Ольгою Іванівною було порушено вимоги п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухомість» щодо повідомлення власника про проведення реєстраційний дій щодо належного майна.

Позивачі також посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_7 народився син ОСОБА_8 , який зареєстрований і проживає в спірній квартирі, проте в порушення ч. 4 ст. 177 СК України не був отриманий дозвіл від органу опіки та піклування на вчинення дії щодо переходу права власності на майно, в якій зареєстрований малолітній. (Т.1, а.с. 2-5).

У квітні 2019 року позивачі уточнили свої позовні вимоги, відповідно до яких остаточно просять: 1) витребувати з незаконного володіння АТ «Укрсоцбанк» квартиру АДРЕСА_3 ; 2) скасувати рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було прийнято державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І. щодо реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (); 3) скасувати державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №28756339 від 01.11.2018р. щодо квартири що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (), яка була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було прийнято державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І.; 4) поновити у Державному реєстрі права власності відомості щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , (іпн. НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 , (іпн. НОМЕР_4 ) на праві приватної спільної часткової власності у рівних частках (Т.1, а. с. 106 - 111).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Байрамов Олександр Володимирович, діючий від імені Акціонерного товариство «Альфа- Банк», просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Адвокат Байрамов Олександр Володимирович вказує на те, що 19 квітня 2018 р. АТ «Укрсоцбанк» направив поштове повідомлення про усунення порушень на адресу - АДРЕСА_1 . Позивачі в іпотечному договорі гарантували, що в квартирі не зареєстровані неповнолітні діти. Тобто, реєструючи дитину в квартирі, позивачі знали, що порушують умови іпотечного договору (Т.1, а. с. 123 - 125).

Управління державної реєстрації Одеської міської Ради, Комунальне підприємство "Реєстрація нерухомості", Служба у справах дітей Одеської міської ради не скористались правом надання пояснень на позову заяву. Пояснення на позовну заяву не надійшли.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року задоволено вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , який діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Одеської міської Ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення державного реєстратора.

Витребувано від Акціонерного товариства «Альфа-Банк» () на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , (іпн. НОМЕР_3 ), ОСОБА_7 (іпн. НОМЕР_4 ) квартиру під реєстраційним номером НОМЕР_5 , що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві приватної власності за суб`єктом Акціонерним товариством «Альфа-Банк» ().

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було прийнято державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І. щодо реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ().

Скасовано державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №28756339 від 01.11.2018р. щодо квартири що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (), яка була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було прийнято державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень №50077126 від 06.12.2019р. державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Чапського А.Е щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру під реєстраційним номером 1101, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Альфа-Банк» ().

Скасовано державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №34512754 від 04.12.2019р., яка була здійснена державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чапським А.Е щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру під реєстраційним номером 1101, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Альфа-Банк» ().

Поновлено право власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на праві приватної спільної часткової власності у рівних частках, відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_6 від 19.03.2008р., виданого Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської Ради на підставі розпорядження органу приватизації від 19.03.2008р. №211246.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 судовий збір у розмірі - 1 536 гривень 80 копійок.

Рішення мотивоване тим, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

В матеріалах реєстраційної справи, а також у відзиві на позов існують розбіжності щодо факту направлення позивачам повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. №190/18 від 19.04.2018р..

Доказів того, що позивачі отримали повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. №190/18 від 19.04.2018 р. матеріали реєстраційної справи не містять.

Під час ухвалення рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було прийнято державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І. щодо реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» () були порушені вимоги пункту 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження (Т. 2, а. с. 200 - 209).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Альфа-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставини, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушення норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) помилковими є висновки суду першої інстанції, що позивачі не надавали згоду на реєстрацію предмета іпотеки за Банком, адже підписуючи договір іпотеки, та погоджуючи відповідні умови, позивачам були відомі наслідки несвоєчасного виконання зобов`язань за договором; 2) помилковими є посилання суду першої інстанції про те, що державному реєстратору не було надано повний пакет документів, передбачений положенням пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та положеннями Закону України «Про іпотеку»; 3) Банк не надавав згоди на реєстрацію в іпотечній квартирі неповнолітньої дитини; 4) у власності позивачів перебувають інші квартири, а тому вказане виключає можливість застосування положень Закону України «Про мораторій»; 5) заявлення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння є передчасним. Одночасне заявлення таких вимог та вимог про скасування рішення державного реєстратора не є належним способом захисту порушеного права (Т. 2, а. с. 213 - 226).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , Управління державної реєстрації Одеської міської Ради, Комунальне підприємство "Реєстрація нерухомості", Служба у справах дітей Одеської міської ради не скористались правом надання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу. Відзиви, пояснення на апеляційну скаргу не надійшли.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року залишено без руху (Т. 3, а. с. 4 - 4 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтами подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (Т. 3, а. с. 6 - 9).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року (Т. 3, а. с. 11 - 11 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.08.2021 року призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 12).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.09.2021 року матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , який діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Одеської міської Ради, Комунальне підприємство "Реєстрація нерухомості", Служба у справах дітей Одеської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішення державного реєстратора повернуто до Суворовського районного суду міста Одеси для вирішення питання, щодо виправлення описок в рішенні суду (Т. 3, а. с. 15 - 15 зворотна сторона)

07.09.2021 року надійшли матеріали вищевказаної цивільної справи (Т. 3, а. с. 17).

У судовому засіданні адвокат Байрамов Олександр Володимирович, діючий від імені Акціонерного товариства «Альфа-Банк», апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши поясненняучасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Альфа Банк» підглядає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

22.05.2008 року між позивачами та АТ «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою - АДРЕСА_2 , яка належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Вищевказана квартира виступала в якості іпотеки щодо забезпечення кредитного договору №2008/13-1 -08/259, який був укладений між AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 4.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимогою шляхом звернення стягнення на предмет Іпотеки.

Державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І було прийнято рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» () було прийнято 05.11.2018р.. (Т.2, а.с.99)

Окрім того, судом встановлено, що державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І. була проведена державна реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №28756339 від 01.11.2018р. щодо квартири що розташована за адресою: - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (), яка була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018р.. (Т.2, 101)

Встановлено, що після того, як АТ «Альфа-Банк» став правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», представником АТ «Альфа-Банк» було подана заява щодо перереєстрації прав на квартиру за адресою - АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Приватним нотаріусом Чапським А.Е., як державним реєстратором, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень №50077126 від 06.12.2019 р. щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру під реєстраційним номером 1101, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» () (Т. 2, а. с. 100).

На підставі даного рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був здійснений запис за №34512754 від 04.12.2019р., щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру під реєстраційним номером 1101, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Альфа-Банк» () (Т. 2, а. с. 102).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, їх обтяжень визначені Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 22.05.2008 року між позивачами та АТ «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір предметом якого є квартира за адресою - АДРЕСА_2 , яка належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Вищевказана квартира виступала в якості іпотеки щодо забезпечення кредитного договору №2008/13-1 -08/259, який був укладений між AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 4.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимогою шляхом звернення стягнення на предмет Іпотеки.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 було порушені умови кредитного договору №2008/13-1 -08/259, який був укладений з AT «Укрсоцбанк» та вона мала заборгованість, що сторони не заперечували у судовому засіданні, а тому даний факт, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України вважається таким, що не підлягає доказуванню.

Отже, AT «Укрсоцбанк» як Іпотекодержатель набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов договору іпотеки та розділу V Закону України № 898-IV від 05.06.2003 «Про іпотеку».

Відповідно до п. 4.5 договору іпотеки Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет Іпотеки, у тому числі, згідно п. 4.5.3 шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

У відповідності до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частині першій статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), (станом на 22.06.2018р. тобто чинною на час ухвалення рішення про державну реєстрацію права власності )

для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Судом встановлено, що державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І було прийнято рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» () було прийнято 05.11.2018р. (Т. 2, а. с. 99).

Окрім того, судом встановлено, що державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І. була проведена державна реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №28756339 від 01.11.2018р. щодо квартири що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (), яка була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43872432 від 05.11.2018 р. (Т. 2, 101).

З реєстраційної справи №101 щодо реєстрації права власності на квартиру позивачів за адресою - АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк» вбачається, що в матеріалах справи є:

- договір кредиту №2008/13-1-08/259, від 22.05.2008 р., який був укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 (Т. 2, а. с. 66 - 69);

- іпотечний договір від 22.05.2008 р., який був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 предметом якого є квартира за адресою - АДРЕСА_2 , яка належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Вищевказана квартира виступала в якості іпотеки щодо забезпечення кредитного договору №2008/13-1 -08/259, який був укладений між AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 (Т. 2, а. с. 70 - 73);

- повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. №190/18 від 19.04.2018р., яке було направлено на ім`я позивачів за адресою - АДРЕСА_1 (Т. 2, а. с. 74 зворотна сторона);

- повідомлення про вручення кур`єрського повідомлення від 17.09.2018р., яке відправлено від ТОВ «Темапол» на ім`я ОСОБА_1 на адресою - АДРЕСА_1 без підпису про отримання (Т. 2, а. с. 76);

- повідомлення про вручення кур`єрського повідомлення від 17.09.2018р., яке відправлено від ТОВ «Темапол» на ім`я ОСОБА_2 на адресою - АДРЕСА_1 без підпису про отримання (Т.2, а. с. 77);

- повідомлення про вручення кур`єрського повідомлення від 17.09.2018р., яке відправлено від ТОВ «Темапол» на ім`я ОСОБА_3 на адресою: АДРЕСА_1 без підпису про отримання (Т. 2, а. с. 78 зворотна сторона);

- повідомлення про вручення кур`єрського повідомлення від 17.09.2018р., яке відправлено від ТОВ «Темапол» на ім`я ОСОБА_4 на адресою - АДРЕСА_1 без підпису про отримання (Т. 2, а. с. 78);

- копія рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 №523/17359/18 (Т. 2, а. с. 79).

- передавальний акт від 15.10.2019р. від АТ «Укрсобанк» до АТ «Альфа-Банк» (Т. 2, а. с. 86 - 96).

Необхідно відзначити, що в матеріалах реєстраційної справи, а також у відзиві на позов існують розбіжності щодо факту направлення позивачам повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. №190/18 від 19.04.2018 р..

Так, у матеріалах реєстраційної справи повідомлення направлялось через компанію ПП «Барс» шляхом вручення кур`єрського повідомлення від 17.09.2018 р., яке відправлено від ТОВ «Темапол» на ім`я позивачів на адресою - АДРЕСА_1 . Однак, дані повідомлення не містять підпису про вручення.

Доказів того, що позивачі отримали повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. №190/18 від 19.04.2018 р. матеріали реєстраційної справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що під час ухвалення рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43872432 від 05.11.2018 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було прийнято державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І. щодо реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (), були порушені вимоги пункту 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Крім того, вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, який відповідає вимогам пункту першого зазначеного Закону, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Відповідно до пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15 дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Та зробив висновок про те, що установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України № 1952-IV від 1 липня 2004 року).

Рішенням державного реєстратора Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І. було внесено запис до реєстру щодо реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ().

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іптекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Тобто, всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17.

Колегія суддів звертає увагу, що положення Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки квартира була передана в іпотеку Банку в рахунок забезпечення споживчого кредиту у розмірі - 85 000 доларів США, загальна площа квартири становить - 70,9 кв. м. (Т.2, а. с. 70) і вона використовується позивачами, як постійне місце проживання.

Щодо реєстрації малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1.6. Іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець гарантує, що на Предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.05.2008 року.

Отже, умовами вказаного договору було передбачено заборону на реєстрацію осіб, протягом дії вказаного договору. Крім того, матеріали справи не містять згоди банку на реєстрацію неповнолітньої особи в предметі іпотеки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про те, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності приймалось усупереч статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» без згоди органу опіки та піклування, з огляду на таке.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

При укладенні договору іпотеки права малолітніх дітей порушені не були, вони не були власниками та не користувались нерухомістю, яка передавалася в іпотеку, не були зареєстровані на постійне місце проживання за адресою предмета іпотеки і, отже, отримання дозволу на здійснення правочину та/або реєстраційної дії від служби у справах дітей не було потрібне, оскільки перереєстрація права власності на предмет іпотеки не призвела до зменшення чи обмеження існуючого права на користування вказаним житлом дітей, адже діти набули права користування цим житлом як члени сім`ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Вказане узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного суду від 02.09.2020 року у справі №755/18091/18.

Отже, посилання суду першої інстанції на необхідність отримання дозволу від органу опіки та піклування на вчинення дії щодо переходу права власності на майно, в якій зареєстрований малолітній, підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення суду.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року), у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У зв`язку з вищевказаним суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання дій державного реєстратора протиправними, та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень та скасування державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».

Щодо витребування майна на користь позивачів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ст. 387 та 388 ЦК України, власник може витребувати майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Заявлення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння є передчасним. Одночасне заявлення вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора не є належним способом захисту порушеного права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позовних вимог про витребування майна слід відмовити.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Альфа Банк» є частково доведеними, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року вбачається, що перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині позовних вимог про витребування квартири не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , який діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Одеської міської Ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення державного реєстратора задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43872432 від 05.11.2018 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було прийнято державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І. щодо реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ().

Скасувати державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №28756339 від 01.11.2018 р. щодо квартири що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (), яка була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43872432 від 05.11.2018р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке було прийнято державним реєстратором Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Одеської області Шарандак О.І..

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень №50077126 від 06.12.2019 р. державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Чапського А.Е щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру під реєстраційним номером 1101, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Альфа-Банк» ().

Скасувати державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №34512754 від 04.12.201 9р., яка була здійснена державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чапським А.Е щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру під реєстраційним номером 1101, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 за суб`єктом Акціонерним товариством «Альфа-Банк» ().

Поновити право власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , (іпн. НОМЕР_4 ) на праві приватної спільної часткової власності у рівних частках, відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_6 від 19.03.2008р., виданого Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської Ради на підставі розпорядження органу приватизації від 19.03.2008р. №211246.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 07 лютого 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе