Провадження №2/523/333/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування звернулась до суду з позовною заявою в якій просить відібрати у відповідачів без позбавлення батьківських прав їх малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.06.2021р. о 01.20 год. на номер «102» надійшло усне повідомлення від сусідів про те що біля будинку АДРЕСА_1 без догляду дорослих знаходиться малолітня дитина. Працівниками поліції дитина була доставлена до відділу поліції та викликані спеціалісти служби у справах дітей. Під час огляду у дитини були виявлені ознаки побоїв на руках, в ділянці плечей і верхніх кінцівок застарілі гематоми. Зі слів хлопчика, його систематично б`ють старший брат, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати, ОСОБА_1 . Факт побиття дитини підтвердила мати малолітнього ОСОБА_3 та пояснила, що це спосіб виховання дитини, оскільки син почав красти, обманювати, грубо спілкуватися, прогулювати заняття у школі та без дозволу виходити з дому, повертаючись пізно в ночі без пояснення причини. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації ОМР від 18.06.2021р. №398р. ОСОБА_3 було влаштовано до дитячого державного закладу Білгород-Дністровського центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді 12.07.2021р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник позивача в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити. В наступні судові засідання представник у судові засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнала у повному обсязі та зазначили, що обставини викладені у позовній заяві не відповідають дійсності. Вона ніколи не застосовувала до свого сина ОСОБА_3 фізичної сили, проте підтвердила, що між ОСОБА_3 та її старшим сином ОСОБА_5 виникають сварки, та останній іноді застосовує силу. Просить відмовити у задоволені позовних вимог.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи направлялись судові виклики належним чином.

Представник служби у справах дітей Одеської міської ради вважала, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини прийшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 його батьками є: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю в кв. АДРЕСА_2 . Також разом з ним в квартирі проживають його брати: ОСОБА_5 , 1991 року народження, ОСОБА_4 , 2006 року народження. Зі слів ОСОБА_1 батько ОСОБА_3 ОСОБА_2 разом з ними на теперішній час не проживає, участі у виховані сина не приймає, матеріальної допомоги не надає.

Клопотання про невідкладне відібрання дитини служби у справах дітей Одеської міської ради суду позивачем не представлено.

Згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.06.2021р. №398р. були прийняті заходи щодо захисту прав та інтересів малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема останнього було відібрано від матері, ОСОБА_1 , було влаштовано до дитячого державного закладу.

В обґрунтування вищезгаданого розпорядження було зазначено, що 17.06.2021р. о 01.20 год. на номер «102» надійшло усне повідомлення від сусідів про те що біля будинку АДРЕСА_1 без догляду дорослих знаходиться малолітня дитина. Працівниками поліції дитина була доставлена до відділу поліції та викликані спеціалісти служби у справах дітей. Під час огляду у дитини були виявлені ознаки побоїв на руках, в ділянці плечей і верхніх кінцівок застарілі гематоми. Зі слів хлопчика, його систематично б`ють старший брат, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати, ОСОБА_1 . Факт побиття дитини підтвердила мати малолітнього та пояснила, що це спосіб виховання дитини.

Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, складеного представниками служби у справах дітей Одеської міської ради 17.06.2021р. у дитини були виявлені ознаки побоїв на руках, в ділянці плечей і верхніх кінцівок застарілі гематоми. Зі слів дитини, його систематично б`є старший брат та мати.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.06.2021р., проведеного працівниками служби у справах дітей ОМР в квартирі АДРЕСА_2 було встановлено, що умови проживання задовільні. В квартирі ведеться ремонт. Для дитини є ліжко, письмовий стіл для навчання, одяг по сезону, продукти харчування.

З протоколу бесіди проведеного представником служби у справах дітей ОМР з ОСОБА_1 від 17.06.2021р., остання пояснила, що вона не взмозі знайти управу на свого сина, ОСОБА_3 . Він самовільно покидає місце мешкання. Дуже часто здійснює невеликі крадіжки у магазинах. Вона не має впливу на дитину. При цьому ОСОБА_1 підтвердила, що іноді може вдарити дитину за те, що він здійснює крадіжки. Під час бесіди ОСОБА_1 зазначила, що вона не проти, щоб дитина перебувала у державному дитячому закладі.

На теперішній час малолітній ОСОБА_3 влаштований та перебуває у Білгород-Дністровському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей.

Підставою звернення до суду з даним позовом, за твердженням представника позивача, є загроза життю та здоров`ю малолітньому ОСОБА_3 з боку його матері та брата.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності суд виходив із доведеності позивачем факту неналежного піклування про малолітнього ОСОБА_3 з боку його матері та братів, у вигляді періодичного його побиття, тобто жорстокого поводження, що само по собі створює загрозу для його життя і здоров`я. Таке поводження з дитиною вказує на порушення її права та до неповаги до його гідності. При цьому з матеріалів справи убачається, що мати ОСОБА_3 ОСОБА_1 фактично самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У своїх поясненнях мати не заперечує того факту, що вона не має впливу на дитину, та застосовує до нього фізичне насильство з метою виховання сина. При цьому з боку ОСОБА_1 суду не надані будь-які докази того, що вона зверталась до спеціалістів, зокрема психологів, соціальних працівників з метою виявлення причин та умов такої поведінки дитини. Такі обставини вказують на відсутність заінтересованості батьків дитини у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав з передачею дитини до державного дитячого закладу, оскільки така міра відповідає найкращим інтересам дитини, так як спрямована на її захист життя та здоров`я, тому що цього потребували її інтереси, що відповідає цілям, зазначеним у частині другій статті 8 Конвенції про права дитини.

Також суд наголошує, що такий захід, як відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, направлений на усунення причин та умов, що стали підставою для його застосування. При цьому батьки ОСОБА_3 , за умови зміни своєї поведінки та умов проживання, не позбавлені права на повернення дитини до сім`ї, відповідно до ч.3 ст.170 СК України.

VІ. Судові витрати.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі по 454,00грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.12,81,141,263 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Відібрати у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 , без позбавлення батьківських прав.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі по 454,00грн. з кожного.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, , місцезнаходження: м. Одеса, проспект Добровольського, 106

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 11 лютого 2022р.

Суддя