Справа № 755/9282/21
Провадження № 2/755/2492/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 листопада 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 755/8426/20, яким виділено ОСОБА_3 у користування кімнату площею 12,7 кв. м (за планом № 8) у квартирі

АДРЕСА_1 . Вказане рішення набрало законної сили 06 листопада 2020 року, після чого, в грудні 2020 року, ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_1 , звернувся до

ОСОБА_2 з проханням звільнити його кімнату від сторонніх речей та осіб в найкоротші строки.

21 квітня 2021 року ОСОБА_1 навідалася до вказаної вище квартири, де виявила, що у виділеній її чоловікові кімнаті проживають сторонні особи з дітьми, які пояснили, що дану кімнату вони винаймають у ОСОБА_2 .

На вимогу до ОСОБА_2 надати пояснення щодо ситуації, яка склалася, остання, вихопивши ключі з рук ОСОБА_1 та вживаючи нецензурну лексику, почала наносити останній тілесні ушкодження, внаслідок яких вона змушена була перебувати у період з 21 квітня 2021 року по 01 травня 2021 року на амбулаторному лікуванні.

ОСОБА_1 стверджує, що у зв`язку із спричиненням їй тілесних ушкоджень, було порушено нормальний спосіб її життя, а тому є підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на таке.

21 квітня 2021 року вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 та другом сім`ї ОСОБА_6 приїхали прибирати до квартири за адресою:

АДРЕСА_2 . Поки чоловік з товаришем пішли до магазину, вона піднялася до квартири, в яку одразу після неї зайшли двоє незнайомих їй осіб, як з`ясувалося згодом - ОСОБА_1 , яка є дружиною співвласника квартири ОСОБА_3 , та її знайомий ОСОБА_7 . ОСОБА_8 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, вела себе агресивно. На запитання, що за сторонній чоловік перебуває у квартирі разом з нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 почали штовхати ОСОБА_4 , наносити їй хаотичні удари кулаками в голову та ліве вухо.

Через ситуацію, що склалася, відповідач викликала поліцію та написала заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень.

Після перевірки документів та встановлення осіб, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 змушені були покинути квартиру, оскільки не мали права перебувати в ній.

Оскільки внаслідок подій, що сталися 21 квітня 2021 року, ОСОБА_4 зазнала травми лівого вуха, вона змушена була проходити тривале лікування, що призвело до значних матеріальних витрат, про відшкодування яких нею буде заявлено в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_4 стверджує, що позивачем ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами вчинення відповідачкою кримінального правопорушення щодо нанесення тілесних ушкоджень, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якій щодо викладених у відзиві пояснень заперечувала.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від

06 листопада 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою), задоволено. Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділено ОСОБА_3 у користування кімнату площею 12,7 кв. м (за планом № 8) у квартирі АДРЕСА_1 ; залишено місця загального користування: кухню площею 8,5 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, вбиральню площею 1,0 кв. м, коридор площею 13,5 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 у спільному користуванні співвласників.

Відповідно до листка непрацездатності, виданого 21 квітня 2021 року КНП «КМКЛШМД» ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у період з 21 квітня

2021 року по 26 квітня 2021 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно частка у спільній частковій власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 становить

1/18, ОСОБА_4 - 1/9.

В обґрунтування наведених у відзиві пояснень відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи долучено медичну документацію щодо огляду її лікарем-офтальмологом. Також до матеріалів відповіді на відзив позивачем ОСОБА_1 долучено квитанції щодо сплати комунальних послуг.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду 19 травня 2021 року у справі № 686/27967/19 (провадження № 61-14451св20).

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі

№ 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого

2010 року).

В обґрунтування наведених у відзиві пояснень відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи долучено медичну документацію щодо огляду її лікарем-офтальмологом. Позивачем ОСОБА_1 до матеріалів відповіді на відзив долучено квитанції щодо сплати комунальних послуг. Проте зазначені документи судом не досліджуються, оскільки не стосуються предмету спору у даній справі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме винними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між такими діями відповідача та завданою шкодою, та й взагалі, з наданих позивачем доказів, судом не встановлено, що їй дійсно була завдана моральна шкода, розмір якої позивачем оцінено в 50 000,00 грн.

Враховуючи відсутність фактів, які б свідчили про протиправні дії з боку відповідача, та фактів на підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову через його необґрунтованість та недоведеність.

На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 1166, 1167 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 14 лютого 2022 року.

Суддя О.О. Хромова