Справа № 500/3342/16-ц
Провадження № 2/946/1425/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Федорук Ю.О.

за участю:

адвоката Янковської О.П.

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

Ізмаїльської міської ради,

виконкому Ізмаїльської міської ради,

департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області

про

усунення перешкод в користуванні та знесення самочинного будівництва

В С Т А Н О В И В:

Позивач в судове засідання не з`явилась, про причину неявки не повідомила. Представник позивача пояснила, що договором дарування від 30 жовтня 2000 року підтверджено право власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 201 кв.м. В наступний час відповідач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_2 , що у свою чергу підтверджує суміжність земельних ділянок. Відповідач самочинно зводить будівлі на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 . На місці розташування будівель літня кухня літ. «Б» з навісом літ. «б» та сарай літ. «В» з навісом літ. «в» старе будівництво зруйновано та побудовані нові фундаменти, цегляні стіни, встановлені цегляні колони з облаштуванням монолітного залізобетонного поясу та виконана цементна стяжка. Вказані споруди розташовані у порушення п.3.25 ДБН 360-92 та розрахункам у таблиці Д.1 додатку Д до ДБН В.1.1-7-2007, тобто розташовані ближче ніж 1 метр до межі та ближче ніж 8 метрів до будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 201 кв.м. Вказані порушення визначені висновками експерта за № 32 від 20 вересня 2017 року та № 80 від 10 липня 2019 року. З урахуванням вказаного просить зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачеві в користуванні житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 201 кв.м. шляхом: надання вільного доступи до цегляного паркану, який розташований на межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 з боку ділянки по АДРЕСА_3 ; зносу незакінченого будівництвом самочинно збудованого об`єкта на земельній ділянці АДРЕСА_3 .

Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати 11551 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, пояснила, що позивачем не надані докази, які підтверджують порушення права позивача діями відповідача. Також пояснила, що належне будівництво мало відбутись після виконання землевпорядних робіт, між тим позивач відмовилась узгоджувати межу земельних ділянок. Окрім вказаного послалась на постанову Верховного суду від 01 лютого 2021 року у справі № 500/3491/16-а, якою скасована постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року, постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року скасована в частині задоволення позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову, а в решті постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року по справі № 500/3491/16-а залишено без змін.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльської міської ради, виконкому Ізмаїльської міської ради, департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в судове засідання не з`явились, повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, свої пояснення не надали.

Вислухавши пояснення, думку захисту, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими.

У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України.

Долученою до матеріалів справи документацією доведено, що договором дарування від 30 жовтня 2000 року підтверджено право власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 201 кв.м. В наступний час відповідач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_2 , що у свою чергу підтверджує суміжність земельних ділянок. м дарування від 30 жовтня 2000 року підтверджено право власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 201 кв.м. В наступний час відповідач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_2 , що у свою чергу підтверджує суміжність земельних ділянок. дарування від 30 жовтня 2000 року підтверджено право власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 201 кв.м. В наступний час відповідач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_2 , що у свою чергу підтверджує суміжність земельних ділянок.

Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів.

Сторони визнають доведеними обставини перевірки департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області за заявою позивача щодо дій відповідача, які пов`язані з будівництвом, законність якого досліджується даним судовим рішенням. Вказані обставини підтверджені документально та відповідності до вимог ст. 82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню.

До матеріалів справи долучена постанова Верховного Суду від 01 лютого 2021 року у справі № 500/3491/16-а, якою скасована постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року, постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року скасована в частині задоволення позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову, а в решті постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року по справі № 500/3491/16-а залишено без змін.

Матеріалами вказаної справи № 500/3491/16-а предметом дослідження були дії головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, які стосувались притягнення відповідача до штрафу за самочинне будівництво по АДРЕСА_2 . За результатом позапланової перевірки встановлено самовільне без жодних дозвільних документів на виконання будівельних робіт проведення будівельних робіт з реконструкції кухні літ. «Б» та сараю літ. «В», що є порушенням ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», складено протокол від 25 травня 2016 року про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 96 ч.5 КУпАП та видано припис від 25 травня 2016 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та надано час для усунення виявлених порушень до 25 червня 2016 року. Вказані документі відповідач отримав 25 травня 2016 року.

З урахуванням вказаної Верховного Суду від 01 лютого 2021 року у справі № 500/3491/16-а була досліджена відповідність дій відповідача вимогами абзацу 80 пункту 3.2 Інструкції № 127, яка затверджена наказом Держбуду України за № 127 від 24 травня 2001 року, за якими не належать до самочинного будівництва заміна матеріалу стін будинків, господарських будівель без збільшення розміру фундаменту та поверховості.

Між тим висновком експерта за № 32 від 20 вересня 2017 року визначено, що незакінчене нове будівництво цегляної надвірної будівлі по АДРЕСА_3 складається з фундаментів, стін, клон, монолітного залізобетонного поясу та цементної стяжки. Незакінчене нове будівництво цегляної надвірної будівлі, яка на момент обстеження складається з фундаментів, стін, колон, монолітного залізобетонного поясу та цементної стяжки, що розташована по АДРЕСА_3 не відповідає наступним нормативним вимогам п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень»: «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м., та даним у таблиці 1 додатку 3.1 (обов`язковому) ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» - протипожежний розрив між незакінченою будівлею по АДРЕСА_3 та житловим будинком по АДРЕСА_1 повинен бути не менше 8 м. Існуюча відстань складає 5,4м., а також ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - будівельні роботи можуть виконуватись після подання в ДАБІ повідомлення про початок будівельних робіт.

Висновком експерта за № 80 від 10 липня 2019 року визначено, що можливо провести переоблаштування або перебудову самовільно збудованого незакінченого будівництвом об`єкту по АДРЕСА_3 , який розташована на місці демонтованої літної кухні літ. «Б» з навісом літ. «б» і сараю літ. «В» з навісом літ. «в» на земельній ділянці для усунення порушень будівельних, протипожежних норм і правил, які вказані у висновку експерта за № 32 від 20 вересня 2017 року, для чого

Для усунення порушень будівельних, протипожежних норм та правил, що виникли в результаті самочинного будівництва незакінченого будівництвом об`єкту, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , який розташований на місці демонтованої літньої кухні літ. «Б» з навісом літ. «б» і сараю літ. «В» з навісом літ. «в», які вказані у висновку експерта за №32 від 20 вересня 2017 року необхідно:

отримати в Управлінні архітектури та містобудування м. Ізмаїл будівельний паспорт з вказанням назви об`єкту будівництва, місця розташування об`єкту з дотримання вимог державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», з вказанням відступу від червоних ліній, ліній забудови, межі із суміжною земельною ділянкою, з вказанням протипожежної відстані між житловими будинками (в разі будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 ) та інші розміри та відстані, які нормативне визначені;

зареєструвати повідомлення про початок будівельних робіт на підставі будівельного паспорту.

В разі, якщо самочинно збудований незакінчений будівництвом об`єкт п АДРЕСА_3 буде запроектований, як господарська надвірна споруда - необхідно дотримуватись вимог п. 6.1.41 ДБН Б.2.'. 12:2018 «Планування і забудова територій» відносно домоволодіння і АДРЕСА_1 - відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку до межі із суміжною земельне ділянкою повинна бути не менше ніж 1 м та має бути забезпечено виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатиме попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

В разі, якщо самочинно збудований незакінчений будівництвом об`єкт АДРЕСА_3 буде запроектований, як житловий будинок необхідно дотримуватись вимог п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» відносно домоволодіння по АДРЕСА_1 - відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку до межі із суміжною земельною ділянкою повинна бути не менше ніж 1 м, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, тобто необхідно дотримуватись вимог п.15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування, забудова територій» - протипожежна відстань між житловими будинками повинна бути не менше ніж 8 м.

Будівництво інших будівель та споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_3 неможливе в зв`язку з тим, що цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд.

В разі неможливості отримання будівельного паспорту та дозвільних документів на будівництво (якщо відсутня засвідчена в установленому копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію), для усунення порушень будівельних, протипожежних норм і правил, що виникли в результаті самочинного будівництва незакінченого будівництвом об`єкту, Розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , який розташований на місці демонтованої літньої кухні літ. «Б» з навісом літ. «б» і сараю літ. «В» з навісом літ. «в», які вказані у висновку експерта за №32 від 20 вересня 2017 року можливо виконати роботи по приведенню об`єкта до попереднього стану, який вказаний в [матеріалах технічної інвентаризації (додаток №1) з наступними розмірами: висотою сараю літ. «В» та літньої кухні літ. «Б» - 2,80 м, висотою навісів літ. «б», «в» - 2,50 м, розмірами сараю літ. «В» в плані - 7,0 м х 5,47 м; розмірами літньої кухні літ. «Б» в плані - 2,50 м х 5,47 м з приляганням до задньої, лівої та частково (в розмірах навісу літ. «б») - правої бокової межі.

Разом із тим вказані висновки експертів Верховним Судом не досліджувались, висновками експертів підтверджене збільшення розміру фундаменту та поверховості, що у свою чергу є підставою для визнання вказаних будівель самочинними.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням терміну розгляду справи відповідачем не здійснено дій, які надають можливість у порядку, визначеному п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування, забудова територій» відносно домоволодіння по АДРЕСА_1 щодо відстані від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку до межі із суміжною земельною ділянкою не менше ніж 1 м., забезпечення виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, та вимог п.15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування забудова територій» щодо протипожежної відстані між житловими будинками не менше ніж 8 м.

Вказані висновки експерта не спростовані належними доказами, збільшені розміри будівель у порівнянні з тими, що були знесені, не надають можливості повернути до первісного стану, з урахуванням чого визначені обставини у своїй сукупності є підставою для задоволення заявлених вимог щодо зносу незакінченого будівництвом самочинно збудованого об`єкта на земельній ділянці АДРЕСА_3 .

Разом із тим позовні вимоги про надання вільного доступи до цегляного паркану, який розташований на межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 з боку ділянки по АДРЕСА_3 суд вважає необґрунтованим з урахуванням того, що з території земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 позивач має безперешкодний доступ для належного утримування цегляного паркану. Окрім вказаного ділянка по АДРЕСА_3 позивачеві не належить, земельний сервітут щодо вказаних вимог між сторонами не укладений. Таким чином вимоги про знаходження позивача на території земельної ділянки відповідача для облаштування паркану є такими, що не відповідають вимогами чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати 11551 грн., розмір яких підтверджений квитанцією № 51 від 13 червня 2016 року, актом № 32 від 15 серпня 2017 року, актом № 80 від 10 липня 2019 року та угодою про надання правничої допомоги.

Керуючись ст. 263-267 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Заявлені вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення незакінченого будівництва на місці демонтованої літньої кухні літ. «Б» з навісом літ. «б» і сараю літ. «В» з навісом літ. «в» на земельній ділянці АДРЕСА_3 , яка межує з адресою АДРЕСА_4 .

У задоволенні позовних вимог в частині надання вільного доступу до цегляного паркану, який розташований на межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 з боку ділянки по АДРЕСА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати 11551 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна грн.).

Скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку у порядку, передбаченому ст.354 ч.2 ЦПК України.

Суддя С.М. Жигулін