ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1386/22 Справа № 190/1705/20 Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Вишнівської селищної селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, третя особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2020 року до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, третя особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В обгрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що будинок АДРЕСА_1 на праві власності належав ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. В квітні 2005 року з дозволу доньки померлої ОСОБА_5 вона заселилась в будинок, з останньою досягнуто усної домовленості про укладення між ними договору купівлі-продажу даного будинку, після оформлення нею спадщини. Проте з того часу ОСОБА_5 не з`являлась, договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 між ними так і не був укладений. Весною 2018 року до неї додому приїхали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повідомили, що вони діти ОСОБА_5 та спадкоємці за заповітом даного домоволодіння, попросили її сплатити кошти в сумі 2000 доларів США в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу даного будинку. В рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу зі спадкоємцями даного домоволодіння вона передала ОСОБА_2 2000 доларів США, проте договір купівлі-продажу між ними укладений так і не був. У зв`язку з тим, що вона з 2005 року і по теперішній час проживає у вказаному будинку, користується ним і продовжує відкрито, добросовісно та безперервно володіти та користуватись будинком, доглядає та утримує його, спадкоємці після смерті власниці будинку ОСОБА_4 своє право власності на спадкове майно так і не оформили, просила визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порідку набувальної давності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року по справі №190/1705/20, ОСОБА_1 просить рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , уродженки с.Байчеркін Бурлинського району Уральської області, право власності на будинок АДРЕСА_1 загальною площею 51,6 м.кв, який складається з веранди 7,6 м.кв, кухні 11,8 м.кв, житлової кімнати 8,2 м.кв, житлової кімнати 9,7 м.кв, житлової кімнати 14,3 в порядку набувальної давності.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року по справі №190/1705/20 від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 на праві власності належав ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та копією реєстраційного посвідчення/а.с.6,7/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть/а.с.11/.

Відповідно до розписки від 27.04.2018 року, посвідченої секретарем Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області Назаров І.О. отримав від ОСОБА_1 авансовану суму коштів в розмірі 1100 доларів США за житловий будинок по АДРЕСА_1 /а.с.16/.

Згідно копії розписки від 11.05.2018 року, посвідченої секретарем Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрованої в реєстрі за №38 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 залишкову суму коштів в розмірі 900 доларів США за житловий будинок по АДРЕСА_1 , який за заповітом належить його матері ОСОБА_7 /а.с.15/.

Згідно акту депутата про встановлення фактичного проживання від 16 січня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрвоана в АДРЕСА_2 , а фактично проживає в АДРЕСА_1 з квітня 2005 року/а.с.17/.

З довідки №125 від 21.02.2020 року, виданої виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області слідує, що ОСОБА_1 , дійсно зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , проте з квітня 2005 року проживає по АДРЕСА_1 /а.с.18/.

Відповідно до копії договору №0210733 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 19.08.2014 року ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії на житловий будинок по АДРЕСА_1 /а.с.23-30/.

Згідно листа П`ятихатської державної нотаріальної контори №93/01-16 від 12.04.2021 року спадкова справа щодо майна ОСОБА_4 не заводилась.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Отже , аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Ця позиція підтримана Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду в Постанові від 7 листопада 2019 року по справі № 683/1795/17(провадження № 61-544св19).

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Цей висновок підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 24 червня 2019 року, по справі № 175/3848/16-ц, провадження № 61-29113св18.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично між сторонами виникли правовідносини щодо угоди купівлі-продажу зазначеного будинку, а відтак положення ст.344 ЦК України на правовідносини, що склались між сторонами, не поширюються. Крім того, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту прав та інтересів не відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивач ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем в розумінні ст.344 ЦК України, оскільки була обізнана відносно того, що власником спірного будинку була ОСОБА_4 , а спадкоємицею майна померлої є її донька ОСОБА_5 , яка спадщину після смерті матері не оформила та зі згоди якої позивач вселилась у вказаний будинок. Тобто, позивач ОСОБА_1 , при поселенні у спірний будинок та передачі коштів за житловий будинок ОСОБА_2 в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу достовірно знала про відсутність підстав для набуття цього домоволодіння у власність, а тому не можна вважати володіння позивачем будинком добросовісним.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 в квітні 2005 року добросовісно та відкрито заволоділа будинком без власника та в момент заволодіння не знала про неправомірність заволодіння майном, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до розписок (а.с.15, 16) від 27.04.2018 року, від 11.05.2018 року, посвідчених секретарем Вишнівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області Назаров І.О. отримав від ОСОБА_1 авансовану суму коштів в розмірі 1100 доларів США та залишкову суму коштів в розмірі 900 доларів США за житловий будинок по АДРЕСА_1 , який за заповітом належить його матері ОСОБА_7 .

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова