Справа №295/224/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2022 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м.Житомира Лєдньов Д.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

встановив:

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк», звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 01.03.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту до 100 000,00 грн. на картковий рахунок.

Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал банк» та відповідними тарифами, знайомлення з якими з боку відповідача підтверджується анкетою-заявою з проставленим підписом особи, визначено порядок надання і обслуговування кредиту, повернення отриманих грошових сум, порядок сплати відсоткової ставки за користування кредитом, відповідальність за порушення строків виконання зобов`язання.

За умовами договору позичальник сплачує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,2 % на місяць на суму залишку заборгованості, та в розмірі 6,4 % на місяць - в разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

У зв`язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами строку погашення кредиту та інших платежів станом на 04.10.2021 року утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 108 841,17 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути наведену суму заборгованості, відшкодувати судові витрати.

Ухвалою суду від 19.01.2022 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву.

Сторона стверджує, що виниклі між сторонами правовідносини не можуть вважатись кредитними, оскільки відповідний договір у передбаченій положеннями ст. 1055 ЦК України належній формі (письмовій) не укладався, а відтак є нікчемним.

Складена відповідачем анкета-заява не відтворює будь-яких домовленостей про встановлення кредитного ліміту, відсоткової ставки за користування коштами, не передбачає можливості нарахування будь-яких інших платежів (неустойки, комісії) при банківському обслуговуванні. Ознайомлення із тарифами банку, правилами надання банківських послуг не відбувалось.

Відповідач не визнає розмір пред`явленої суми заборгованості та просить звернути увагу на пропуск позовної давності, яка, на думку учасника, з огляду на встановлений положеннями ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, вважається завершеною після спливу даного терміну, починаючи з 01.03.2018 року.

Наданий позивачем розрахунок, за твердженням сторони, не відповідає дійсному.

Посилаючись на відповідні обставини,. відповідач просить відмовити у задоволені позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Так, 01.03.2018 року між позивачем та відповідачем, на підставі складеної відповідачем анкети-заяви, укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні, встановлено кредитний ліміт.

На ім`я ОСОБА_1 видано банківську картку, що підтверджується наданими позивачем відомостями про наявність рахунку (а.с.44).

З досліджених судом відомостей про рух коштів по картці слідує, що 01.03.2018 року здійснено зарахування на поточний рахунок особи грошову суму в розмірі 10 000.00 грн., що додатково узгоджується з даними по рахунку щодо балансу на початок періоду (а.с.13).

В подальшому позичальником здійснювалось як погашення заборгованості, так і зняття готівки в сумах дозволеного на відповідний час кредитного ліміту.

Відповідно до ч.1 вст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Досліджені письмові докази, оцінку яким надано судом в їх окремому значенні, а також взаємному зв`язку, вказують на досягнення між учасниками в установленій формі домовленостей про відкриття банківського рахунку з можливістю надання кредиту у розмірі визначеного банком ліміту.

Вказане узгоджується зі змістом ст.ст. 626, 638, 1054 ЦК України та виявляє ознаки правовідносин, пов`язаних із отриманням кредиту.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Суд зауважує, що зміст анкети-заяви не вказує на визначення сторонами строку кредитування, періодичності сплати обов`язкових платежів, а тому, за умови фактичного отримання та використання позичальником грошових коштів як кредиту, банк не позбавлений права на пред`явлення вимог в порядку ст. 1049 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки судом встановлено відсутність домовленостей сторін договору про строки повернення кредитних коштів, та, як зазначалось вище, кредитором реалізоване право на захист інтересів в порядку ст. 1049 ЦК України шляхом пред`явлення вимог в будь-який час, підстави для застосування строків позовної давності, з огляду на дату обрахунку заборгованості (04.10.2021 року) та фактичний час звернення до суду 10.01.2022 року, відсутні.

При цьому, суд погоджується із доводами відповідача в частині того, що, за умови відсутності у анкеті-заяві домовленостей сторін про сплату відсотків, комісії, неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила, ознайомлення та погодження з якими позивачем не доведено, не можуть самостійно розцінюватися як стандартна (типова) форма для договору кредиту та, за характером доведення, не визначають обсяг прав та обов`язків сторін по даних платежах.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Виниклі правовідносини не пов`язуються зі сплатою позичальником відсотків за користування коштами та, у відповідній частині, не можуть вважатись досягнутими на підставі договору приєднання за ч.1 ст. 634 ЦК України.

Судом встановлено, що внаслідок фактичного використання ОСОБА_1 кредитних коштів станом на 04.10.2021 року існує заборгованість, при визначенні розміру якої суд приймає як належні докази відомості про рух коштів по картковому рахунку, розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

При цьому, з суми заборгованості в розмірі 108 841,17 грн. суд вважає необхідним відняти сплачені позичальником суми відсотків, нарахування яких не узгоджується із характером досягнутих домовленостей між сторонами. Оплата таких сум повинна скеровуватись на погашення заборгованості за тілом кредиту як основної.

Розмір заборгованості за таких обставин становитиме 108 841,17 грн. 59 922,40 (сума сплачених відсотків за обрахований період) = 48 918,77 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторонами не надано будь-яких інших доказів, наявність яких вказувала б на існування заборгованості за договором від 01.03.2018 року і відмінному, ніж зазначеного судом за його висновками, розмірі.

З огляду на викладене, поданий позов підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, ст. ст. 526, 610, 1054 ЦК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», код юридичної особи 21133352, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, заборгованість за кредитним договором від 01.03.2018 року, що утворилась станом на 04.10.2021 року, в сумі 48 918,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 1022,52 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов