Дата документу 02.02.2022 Справа № 311/830/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/830/20 Головуючий у 1-й інстанції: Носик М.А.
Провадження №22-ц/807/167/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Онищенка Е.А., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Прядко Дениса Володимировича на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Василівський завод технологічного обладнання» про стягнення недонарахованної та недоплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Василівський завод технологічного обладнання» про стягнення недонарахованної та недоплаченої заробітної плат, який було уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що з 01 липня 2007 року по 20 листопада 2008 року, та з 24 січня 2012 року по теперішній час працює, за виключенням проходження військової служби у зв`язку з частковою мобілізацією, в ПрАТ «Василівський завод технологічного обладнання» на посаді ливарника кольорових металів. Цех в якому працює ОСОБА_1 має графік в три зміни, відповідно і його робота здійснювалася та здійснюється позмінно. При цьому відповідачем на протязі цих років порушувалися трудові права позивача, оскільки оплата за роботу в нічний час була здійснена в меншому розмірі, ніж визначено чинним законодавством. Згідно наданих до позовної заяви розрахункових листків нічні зміни почали нараховуватися відповідачем тільки з травня 2016 року. Зазначена обставина підтверджується також листком Головного управління держпраці у Запорізькій області від 15 квітня 2016 року. Окільки позивач зайнятий на роботах із шкідливими умовами праці, то відповідач повинен був встановити підвищену оплату праці. Однак, відповідачем всупереч ст. 100 КЗпП України за період роботи позивача з 01 липня 2007 року по 20 листопада 2008 року та з 2012 року по лютий 2017 рік не було доплат за шкідливі умови праці. А лише починаючи з лютого 2017 року відповідач періодично доплачує за шкідливі умови праці.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь доплату за роботу в нічний час за період роботи з 01 липня 2007 року по 20 жовтня 2008 року та з 24 січня 2012 року по 06 червня 2014 року, з 03 червня 2015 року по 30 травня 2016 року за 44 місяці, 20% доплата від тарифної ставки за нічні часи, що у сумі складає 2158,35 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача доплату за роботу із шкідливими і важкими умовами праці -16% від тарифної ставки, за період з 01 липня 2007 року по 20 жовтня 2008 року, з 24 січня 2012 року по 06 червня 2014 року, за період з 01 липня 2007 року по 20 жовтня 2008 року, з 24 січня 2012 року по 06 червня 2014 року та з 03 червня 2015 року по 30 травня 2016 року, що у сумі складає 5524,75 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Прядко Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції взяв до уваги в якості доказу довідку № 45 від 10 червня 2020 року виданої відповідачем про суми нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 , відповідно до якої начебто здійснювалися доплати за роботу із шкідливими умовами праці та за нічні зміни та суми доплати за роботу в нічній час та доплати за роботу із шкідливими і важкими умовами праці становлять (в загальній сумі): 1) за період 01 липня 2008 року по 20 листопада 2008 року доплата за роботу в нічній час - 621,94 грн; доплата за роботу із шкідливими і важкими умовами праці - 1253,63 грн; 2) за період 24 січня 2012 06 червня 2014 доплата за роботу в нічній час - 768,49 грн; доплата за роботу із шкідливими і важкими умовами праці - 1 400,39 грн; 3) за період 03 червня 2015 30 травня 2016 року доплата за роботу в нічній час - 597,22 грн; доплата за роботу із шкідливими і важкими умовами праці - 1 239,49 грн. Однак зазначена довідка не грунтується на доказах, оскільки у відповідача відсутні необхідні документи, а саме, відсутні колективні договори, положення про оплату праці, накази про прийняття на роботу, переведення та переміщення ОСОБА_1 , карти атестації робочого місця ОСОБА_1 за умовами праці, табелі обліку використання робочого часу, графіки роботи із зазначенням кількості відпрацьованих нічних годин; розрахункові відомості (особові листки) ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції безпідставно, без обгрунтування не взято до уваги наступні докази: акт перевірки № 08 13 0010 0228 від 14 квітня 2016 року, припис № 08-13-0010/0228-0142 від 14 квітня 2016 року, лист ГУ Держпраці у Запорізькій області від 15 квітня 2016 року № 08/029-05/1755, Лист ПрАТ «Василівський завод технологічного обладнання» № 78 від 12 травня 2016 року, розрахункові листки.Цим доказам судом не надана відповідна оцінка. Позивачем заявлялося клопотання про призиачеиня судової економічної експертизи, та ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року така експертиза була призначачена, але не була проведена з вини відповідача, оскільки відповідачем не надано необхіді документи для її проведення.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання» - адвокат Гришко І.І. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повічстки (.т.2 а.с. 94) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Отже, зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ПАТ «Василівський завод технологічного обладнніня».

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення відповідачем обов`язків, встановлених чинним законодавством в частині оплати праці, доплат за роботу в нічній час та за роботу із шкідливими і важки умовами праці.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з нпчступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 03 січня 2007 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду ливарника кольорових металів 3 розряду цеху № 1 ВАТ «Василівський завод технологічного обладнання» (наказ № 5-к від 03.01.2007 року) (т. 1 а.с. 5).

20 листопада 2008 року наказом №136-к від 20 листопада 2008 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (т. 1 а.с. 5).

В період з 24 січня 2012 року по 03 квітня 2012 року позивач працював на посаді прибиральника території БРЗ ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання» (т. 1 а.с. 6).

Наказом №62-к від 03 квітня 2012 року ОСОБА_1 було переведено на посаду підсобного робітника БПЗ (т. 1 а.с. 6).

11 липня 2012 року наказом № 143-к від 11 липня 2012 року позивача переведено на посаду ливарника кольорових металів 3 розряду виробничого цеху № 1 ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання», на якій він працював до 30 травня 2016 року (т. 1 а.с. 6).

У позові ОСОБА_1 зазначає, що в періоди роботи з 01 липня по 20 жовтня 2008 року, з 24 січня 2012 по 06 червня 2014 рік, з 03 червня 2015 року по 30 травня 2016 рік відповідпачем не виплачувались доплата за роботу в нічний час та доплата за роботу із шкідливими і важкими умовами праці.

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст.ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату.

У відповідності до ст.108 КЗпП України та ст.3 Закону України «Про оплату праці», робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановленому колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу).

Згідно до ч.3 ст. 54 КЗпП України, нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку.

У відповідності до ч. 1 ст. 85 КЗпП України, нормами праці є норми виробітку, часу, обслуговування, чисельності встановлюються для працівників відповідно до досягнутого рівня техніки, технології, оганізації виробництва і праці.

Відповідно до положень ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюєтьсяза погодиною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може проводитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст. 90 КЗпП України, при відрядній олаті праці розцінки виначаються виходячи з установлених розрядів роботи, тарифних становк (окладів) і нормі виробітку (норм часу). Відрядна розцінка визначається шляхом ділення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на погодинну (денну) норму виробітку. Відрядна розцінка може бути визначена також шляхом множення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на встановлену норму часу в годинах або днях.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до наказу ВАТ «Василівський завод технологічного обладнання» від 02 липня 2007 року № 97, з 01 липня 2007 року встановлено відрядну розцінку оплати праці з урахуванням доплат за шкідливі умови праці та роботу в нічний, вечірній час на ливарній дільниці виробничого цеху № 1 з урахуванням відсотка виходу придатного литва (визначеного як співвідношення кількості переплавленого брухту алюмінію за вирахуванням металевих включень) (т. 1 а.с.49-51).

Наказом ВАТ «Василівський завод технологічного обладнання» від 24 лютого 2010 року № 19, з 01 лютого 2010 року встановлено відрядну розцінку оплати праці з урахуванням доплат за шкідливі умови праці та роботу в нічний, вечірній час на ливарній дільниці виробничого цеху № 1 з урахуванням відсотка виходу придатного литва (визначеного як співвідношення кількості переплавленого брухту алюмінію за вирахуванням металевих включень) за 1т. (т. 1 а.с.52-53).

Таким чином, відповідачем, у відповідності до приписів ст. 97 КЗпП України, було встановлено відрядну систему оплати праці з визначенням конкретних тарифних ставок та врахуванням доплат за роботу із шкідливими і важкими умовами праці і та роботу в нічний час шляхом прийняття вищезазначених наказів.

Вищезазначені обставини також підтверджується довідкою ПрАТ «Василівський завод технологічного обладнання» від 10 червня 2020 року № 45 про суми нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 , відповідно до якої суми доплати за роботу в нічній час та доплати за роботу із шкідливими і важкими умовами праці становлять (в загальній сумі): 1) за період 01 липня 2008 року по 20 листопада 2008 року доплата за роботу в нічній час - 621,94 грн; доплата за роботу із шкідливими і важкими умовами праці 1253,63 грн; 2) за період 24 січня 2012 року - 06 червня 2014 року доплата за роботу в нічній час - 768,49 грн; доплата за роботу із шкідливими і важкими умовами праці - 1 400,39 грн; 3) за період 03 червня 2015 року - 30 травня 2016 року доплата за роботу в нічній час - 597,22 грн; доплата за роботу із шкідливими і важкими умовами праці - 1 239,49 грн (т. 1 а.с.54-56).

Крім того, Наказом ВАТ «Василівський завод технологічного обладнання» від 28 липня 2005 року № 75 було затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких надається додаткова відпустка та доплати за роботу із шкідливими та важкими умовами праці. У відповідності до вказаного переліку, працівникам на посаді «Ливарник кольорових металів» було встановлено доплату за роботу із шкідливими і важкими умовами в розмірі 12% тарифної ставки. (т. 1 а.с.57-60).

Наказом ВАТ «Василівський завод технологічного обладнання» від 05 транвя 2010 року № 33 за результатами чергової атестації, проведеної в 2010 році було затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких надається додаткова відпустка та доплати за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, яким працівникам на посаді «Ливарник кольорових металів» було встановлено доплату за роботу із шкідливими і важкими умовами розмірі 12% тарифної ставки. (т. 1 а.с.61-63).

Наказом ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання» від 05 травня 2015 року № 40 було затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких надається додаткова відпустка та доплати роботу із шкідливими та важкими умовами праці та збільшено розмір доплати роботу із шкідливими і важкими умовами з 12% до 16% тарифної ставки (т. 1 а.с.64-66).

Зазначені накази в установленому законом порядку не оскаржувалися.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не вірно визначено розмір доплат за роботу із шкідливими та важкими умовами праці за період 01.07.2007-20.10.2008 та 24.01.2012-06.06.2014 виходячи з тарифної ставки у розмірі 16%.

Оскільки в період з 24.01.2012 по 03.04.2012 позивач працював на посаді прибиральника території БПЗ ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання». Наказом від 03 квітня 2021 року № 62-к позивача було переведено на посаду підсобного робітника БПЗ, на якій він працював до 11 липня 2012 року.

Відповідно до довідки про суми нарахованої заробітної плати від 10 червня 2020 року № 45, згідно якої виплати сум доплати за роботу в нічній час та доплати за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за період з 24 січня 2012 року по 11 липня 2012 року не здійснювались (а.с. 53).

Отже, суд першої інстанції вірно заначив, що вимоги позивача з приводу стягнення сум заборгованості з доплат за роботу в нічний час та за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за період з 24.01.2012 по 11.07.2012 є безпідставними.

Згідно з частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 83 та частини першої статті 84 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду, а учасник справи, у разі неможливості самостійно Відповідно до частини першої статті 83 та частини першої статті 84 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду, а учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, дійшов вірного висновку про те, що твердження ОСОБА_1 що в періоди роботи з 01 липня 2007 року по 20 жовтня 2008 року, з 24 січня 2012 року по 06 червня 2014 року, з 03 червня 2015 року по 30 транвя 2016 року, Відповідачем не виплачувалась доплата за роботу в нічній час та доплата за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, не знайшло свого підтвердження, а навпаки спростовується наданими доказами. Також, про те, що Позивачем не доведено, що робота в період з 24 січня 2012 року по 11 липня 2012 року, на посадах прибиральника території та підсобного робітника, передбачала роботу у нічний час, а також мала шкідливі та важкі умови праці. Оскільки Відповідно до довідки про суми нарахованої заробітної плати від 10 червня 2020 року № 45, згідно якої виплати сум доплати за роботу в нічній час та доплати за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за період з 24 січня 2012 року по 11 липня 2012 року не здійснювались. Отже, вимоги Позивача з приводу стягнення суми заборгованості з доплат за роботу в нічній час та за роботу із шкідливими і важки умовами праці за період з 24 січня 2012 року по 11 липня 2012 року є неправомірними та не мають свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідка відповідача № 45 від 10 червня 2020 року № 45 є неналежним доказом у справі не заслуговують на увагу, оскільки підставою для складання зазначеної довідки були первинні документи, які використовувалися підприємством у бухгалтерському обліку та які були взяті за основу для розрахунку сум відповідних доплат.

Доказів, які б свідчили про те, що у вищезазначеній довідці містяться недостовірні дані, матеріали справи не місять.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 посилається на Припис №08-13-0010/0228-0142 від 14 червня 2016 року Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області, як на обґрунтування позовних вимог, однак вказаний Припис не містить висновків щодо порушення трудового договору укладеного між сторонами у даній справі.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта стосовно того, що у ПАТ «Василывський завод технологічного обладнання» відсутні такі документи, як колективні договори, положення про оплату праці, накази про прийняття на роботу, переведення та переміщення ОСОБА_1 , карти атестації його робочого місця за умовами праці, табелі обліку використання робочого часу, графіки виходу на роботу, є безпідставними, оскільки представником відповідача було надано копії матеріалів атестації робочих місць; висновків експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці; колективного договору; розрахункових листків; табелю обліку використання робочого часу (т.1 а.с.164-238).

Що стосується доводів апелянта щодо відсутності у відповідача графіків роботи, то з цього приводу слід зазначити, що чинним законодавством не передбачена в обов`язковому порядку наявність на підприємстві даного виду документу, відтак, графіки роботи Позивача ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання» не складались.

Що стосується доводів апелянта щодо відсутності у підприємства положення про оплату праці, слід зазначити, відповідне положення на підприємстві не затверджувалось, а питання оплати праці у ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання» врегульовано колективним договором.

Щодо доводів апелянта про те, що в період з 11 квітня 2016 року по 14 квітня 2016 року, на підставі звернення ОСОБА_1 , Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області була проведена позапланова перевірка ПрАТ «ВЗТО» з питання додержання законодавства про працю, якою як стверджує апелянт, було встановлено, серед іншого, порушення Відповідачем вимог ст. 108 КЗпПУ в частині не нарахування доплат за роботу у нічний час, що додатково підтверджує позовні вимоги , слід зазначити наступне.

В період з 11 квітня 2016 року по 14 квітня 2016 року посадовими особами Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області (надалі - Контролюючий орган) було проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю та загальнобов`язкового державного соціального страхування ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання».

За результатами проведеної перевірки було складено акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнобов`язкове державне соціальне страхування від 14 квітня 2016 року № 08-13-0010/0228 (надалі - Акт перевірки).

Згідно з висновками, викладеними в Акті перевірки, Контролюючим органом встановлено порушення з боку Позивача норм чинного законодавства, зокрема, ст. 108 КЗпП України.

За наслідками виявлених порушень законодавства про працю та загальнобов`язкового державного соціального страхування директору ПАТ «Василівський завод технологічного обладнання» ОСОБА_2 було видано припис від 14 квітня 2016 року № 08-13-0010/0228-0142 на усунення порушення чинного законодавства про працю в строк до 14 транвя 2016 року.

Як вбачається із змісту Акту перевірки, Контролюючим органом було встановлено порушення Відповідачем законодавства про працю, в тому числі, вимог ст. 108 КЗпП України.

Проте, ні в Акті перевірки, ні в приписі Контролюючим органом не визначено період часу, за який Відповідачем було порушено приписи ст. 108 КЗпП України, а також відсутні посилання на первинні документи із зазначенням їх реквізитів (дата/номер), які б підтверджували зазначену інформацію, відсутній висновок безпосередньо про порушення прав ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що Контролюючим органом під час проведення перевірки не було встановлення порушення прав та/або інтересів ОСОБА_1 . Таким чином, посилання ОСОБА_1 на висновки, викладені контролюючим органом в акті перевірки, як на джерело доказів порушення прав ОСОБА_1 є безпідставними.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідно до умов Територіальної угоди, укладеною між Запорізькою обласною державною адміністрацією та Запорізькою обласною радою, Запорізькою обласною федерацією роботодавців та Запорізькою обласною радою профспілок на 2014 - 2016 роки, за роботу в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці встановлено доплату у розмірі 16, 20 і 24% тарифної ставки (окладу), а тому, як вважає ОСОБА_1 , доплата за роботу в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці в період з 2014 по 2016 роки мала здійснюватись ТОВ «Василівський завод технологічного обладнання» у розмірах, визначених положеннями цієї Територіальної угоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41, результати атестації за умовами праці є основою для вирішення питань надання, в тому числі, пільг та компенсацій.

Загальні вимоги щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці в Україні врегульовано Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442).

Згідно п.п. 2, 3 Порядку № 442 (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин), основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до п. 4, 6 Порядку № 442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Атестація робочих місць передбачає, в тому числі, обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці.

Пунктом 10 Порядку № 442 встановлено, що результати атестації використовуються при встановленні, зокрема, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій.

Позивачу в період з 2014 по 2016 роки, систематично та в повному об`ємі виплачувалась доплата за роботу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці в розмірах, визначених за наслідками проведених атестацій робочих місць за умовами праці, результати яких було затверджено наказами Товариства № 33 від 05 травня 2010 року та № 40 від 05 травня 2015 року відповідно.

Вищезазначені обставини також узгоджуються і з приписами Закону України «Про охорону праці».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону праці», охорона праці - це система правових, соціально - економічних, організаційно - технічних, санітарно - гігієнічних і лікувально - профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме - організовує проведення, зокрема, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів.

Отже, нормами Закону України «Про охорону праці» для роботодавця встановлено обов`язок реалізації заходів охорони праці, що передбачає, в тому числі, проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Більш того, стаття 2 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що дія цього Закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих.

Таким чином, з урахуванням вимог Закону України «Про охорону праці», результати атестації робочих місць за умовами праці є обов`язковими для виконання всіма юридичними особами, які використовують найману працю, та єдиною прийнятною підставою для об`єктивної оцінки умов праці, а також обґрунтованого надання пільг і компенсацій за роботу із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці.

Відтак, колегія суддів зазначає, що нарахування та виплата Позивачу доплати за роботу в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці в період з 2014 по 2016 роки здійснювались цілком на законних підставах.

Що стосується доводів ОСОБА_1 щодо невиконання Товариством приписів Територіальної угоди, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації та порядку ведення соціального діалогу в Україні визначені Законом України «Про соціальний діалог в Україні» (далі - Закон № 2862- VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2862Л/1, соціальний діалог - процес визначення та зближення позицій, досягнення спільних домовленостей та прийняття узгоджених рішень сторонами соціального діалогу, які представляють інтереси працівників, роботодавців та органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування, з питань формування та реалізації державної соціальної та економічної політики, регулювання трудових, соціальних, економічних відносин.

Статтею 4 визначено Закону № 2862Л/І, що соціальний діалог здійснюється на національному, галузевому, територіальному та локальному (підприємство, установа, організація) рівнях на тристоронній або двосторонній основі.

До сторін соціального діалогу на територіальному рівні належать профспілкова сторона, суб`єктами якої є профспілки відповідного рівня та їх об`єднання, що діють на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці; сторона роботодавців, суб`єктами якої є організації роботодавців та їх об`єднання, що діють на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці; сторона органів виконавчої влади, суб`єктами якої є місцеві органи виконавчої влади, що діють на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Статтею 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі.

Згідно ст. 3 Закону України «Про колективні договори і угоди», сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

За приписами ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Відповідно до п. 1.3 Територіальної угоди, укладеною між Запорізькою обласною державною адміністрацією та Запорізькою обласною радою, Запорізькою обласною федерацією роботодавців та Запорізькою обласною радою профспілок на 2014 - 2016 роки (далі - Територіальна угода), сторони визнають угоду як нормативний акт соціального діалогу.

Отже, територіальна угода як нормативний акт соціального діалогу за своєю правовою природою не є нормативно - правовим актом, у його традиційному розумінні, як результат правотворчої діяльності компетентних державних органів та є результатом процесу визначення та зближення позицій, досягнення спільних домовленостей і прийняття узгоджених рішень сторонами соціального діалогу.

Натомість, територіальна угода є договором, актом соціального партнерства, укладеного між сторонами соціального діалогу у формі письмової угоди, що визначає основні принципи формування та реалізації державної соціальної та економічної політики, регулює трудові, соціальні, економічні відносини на території конкретної адміністративно - територіальної одиниці.

Положення вказаної угоди не є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами трудових відносин, а тому її приписи розповсюджуються лише на сторін, які її уклали.

Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 у справі № 296/1091/16-ц сформульовано правовий висновок, яким визначено, що для обов`язковості виконання роботодавцем зобов`язань у сфері соціально-трудових відносин, передбачених тією чи іншою галузевою (міжгалузевою) угодою, необхідно встановити, чи входить профспілкова організація підприємства до організаційної ланки всеукраїнської профспілки та її об`єднання, а також віднесення підприємства до сфери управління міністерства або іншого центрального органу виконавчої влади, який є суб`єктом сторони органів виконавчої влади цієї угоди.

При цьому під час визначення обов`язковості застосування положень колективних угод необхідно враховувати норми Рекомендацій Міжнародної організації праці № 91, основоположне значення яких взято до уваги у ратифікованій Україною Конвенції Міжнародної організації праці № 154, а саме: що усякий колективний договір має зв`язувати сторони, що його підписали, а також осіб, від імені яких його укладено.

Отже, у період з 2014 по 2016 років Товариство не перебувало у сфері дії сторін, якими була підписана вказана Територіальна угода, а тому її положення в даному випадку не є обов`язковими для виконання ПрАТ «Василівський завод технологічного обладнання», а отже не мають зобов`язальний характер.

Щодо доводів апелянта про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції, за клопотанням позивача у цій справі було призначено судову економічну експертизу, яка не була проведена, у звязку з тим, що на запитувані експертом документи у ПрАТ «ВЗТО» вони бцли відсутні, внаслідок чого проведення відповідної експертизи стало неможливим, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року за клопотанням ОСОБА_1 було призначено по даній справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського НДІСЕ (т. 2 а.с.29). 20 квітня 2021 року до суду першої інстанції надійшло клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів (оригінали або належним чином завірені копії), необхідних для виконання експертизи по ПрАТ «ВЗТО» за період з 01 липня 2007 року по 30 травня 2016 року, а саме: Колективні договори, положення про оплату праці, накази про прийняття на роботу, переведення та переміщення ОСОБА_1 ; карти атестації робочого місця ОСОБА_1 за умовами праці; табелі обліку використання робочого часу, графіки роботи із зазначенням кількості відпрацьованих нічних годин; розрахункові відомості (особові листки) ОСОБА_1 (т.2 а.с.32-33). Відповідач заперечував проти задоволення даного клопотання експерта, оскільки ними на запит суду на електронну скриньку суду 14 січня 2021 року надавалися копії матеріалів, запитуваних експертом у своєму клопотанні та містяться в матеріалах спарви (т.1 а.с.164-238). Як вбачається з листа судді першої інстанції, адресованого експертній установі, в якому зазначено, що Василівський районний суд Запорізької області просить повернути дану цивільну справу до суду, оскільки 27 транвя 2021 року в судовому засіданні надійшло клопотання від предстника позивача ОСОБА_3 про відкликання цивільної спарви з експертної установи у зв`язку з неможливістю надати необхідні документи для проведення судової економічної експертизи (т.2 а.с.51).

Отже, зазначені обставини не свідчать про те, що економічна експертиза не була проведена саме з вини відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, яким судом першої інстанції надана належна оцінка обгрунтовано викладена ним в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Апеляційний суд встановив, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовує, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 375, 381-383, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Прядко Дениса Володимировича, залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2021 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 10 лютого 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Онищенко Е.А.