ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1357/21

Провадження № 22-ц/4820/303/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника позивачки-відповідачки ОСОБА_1 ,

відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

представниці відповідача-позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 3 листопада 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини.

ОСОБА_4 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба, ОСОБА_5 , внаслідок чого відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 . На час смерті ОСОБА_5 з нею проживав її син і батько позивачки, ОСОБА_6 , який прийняв цю спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 відкрилася спадщина, в тому числі на майно, яке той успадкував від своєї матері, ОСОБА_5 . Позивачка прийняла всю спадщину в установленому порядку, наразі вона не може оформити права на неї через непідтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 . Відповідач є внуком ОСОБА_5 від її іншого сина, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Між сторонами виник спір щодо права на спадкування майна ОСОБА_5 , який повинен бути вирішений у позовному порядку.

За таких обставин ОСОБА_4 просила суд встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на спадкове майно.

ОСОБА_2 зазначив, що сторони є двоюрідними братом і сестрою, їх батьки, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , є рідними братами і дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 і ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відкрилася спадщина на дві земельні частки (паї) із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» м. Старокостянтинів, Хмельницької області (далі КСП «Поділля»), розміром 2,12 умовних кадастрових гектара.

На час смерті ОСОБА_8 з ним проживали дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_7 , які фактично прийняли спадщину та набули право на Ѕ частки належної спадкодавцю земельної частки (паю) кожний. Після смерті ОСОБА_5 її діти, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , фактично вступили в управління та володіння спадковим майном і набули право на Ѕ частки належної спадкодавцю земельної частки (паю) кожний. Водночас сертифікати на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_5 знаходилися у ОСОБА_7 . Оскільки сторони прийняли спадщину після смерті своїх батьків, то позивач набув право на ѕ частки земельної частки (паю) ОСОБА_8 та Ѕ частки земельної частки (паю) ОСОБА_5 . У свою чергу, ОСОБА_4 набула право на ј частки земельної частки (паю) ОСОБА_8 та Ѕ частки земельної частки (паю) ОСОБА_5 .

Житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , належав до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Відповідно до діючого на той час законодавства після смерті ОСОБА_8 і ОСОБА_5 (інших членів колгоспного двору) ОСОБА_7 набув одноосібне право власності на домоволодіння, яке було успадковане позивачем.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд:

задовольнити первісний позов ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття її батьком ОСОБА_6 спадщини після смерті баби ОСОБА_5 , а саме сертифікату серії ХМ №0323467 на право на земельну частку (пай) із земель КСП «Поділля» розміром 2,12 умовних кадастрових гектара, виданого 3 квітня 1997 року на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 6 травня 1996 року №386-р;

встановити факт прийняття його батьком ОСОБА_7 спадщини після смерті діда ОСОБА_8 , а саме сертифікату серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) із земель КСП «Поділля» розміром 2,12 умовних кадастрових гектара, виданого 3 квітня 1997 року на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 6 травня 1996 року №386-р;

визнати у порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_7 право на все майно бувшого колгоспного двору, а саме на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 1 липня 2021 року первісний і зустрічний позови об`єднані судом першої інстанції в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 3 листопада 2021 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Пашківці Старокостянтинівського району спадщини за життя після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пашківці Старокостянтинівського району.

У зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

Суд виходив з того, що внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на житловий будинок і земельну частку (пай), яку в установленому порядку прийняла його дружина ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 спадщину, до складу якої увійшли житловий будинок і дві земельні частки (паї), прийняв її син ОСОБА_6 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а тому первісний позов є обґрунтованим. Оскільки ОСОБА_7 не вчинив дії, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті батьків, а житловий будинок належав ОСОБА_8 на праві особистої приватної власності та не відносився до суспільної групи «колгоспний двір», то ОСОБА_2 не набув права на це майно, а його зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення первісного та зустрічного позовів посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після смерті батьків, ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, у зв`язку з чим прийняли спадщину. Ці факти підтверджується зібраними доказами. Оскільки ОСОБА_7 був одноосібним власником майна колгоспного двору, то до його сина, ОСОБА_2 , у порядку спадкування перейшло право власності на житловий будинок. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість зустрічного позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_4 не подала відзив на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 9 лютого 1957 року ОСОБА_8 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мали двох синів ОСОБА_7 та ОСОБА_6

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_7 , а ОСОБА_4 дочкою ОСОБА_6

ОСОБА_8 був власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (далі житловий будинок).

На підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 3 квітня 1997 року серії ХМ №0323458 і №0323467, відповідно ОСОБА_8 і ОСОБА_5 належало право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Поділля» у розмірі 2,12 умовних кадастрових гектара кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8 . На час смерті ОСОБА_8 проживав і був зареєстрований разом із дружиною ОСОБА_5 у житловому будинку. Спадкова справа до майна ОСОБА_8 не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . На час смерті ОСОБА_5 була зареєстрована одна у житловому будинку. Разом із нею проживав син ОСОБА_6 , який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Спадкова справа до майна ОСОБА_5 не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 . На час смерті ОСОБА_7 проживав і був зареєстрований разом із братом ОСОБА_6 у житловому будинку. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини ОСОБА_2 (як єдиний спадкоємець померлого) подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 . На час смерті ОСОБА_6 проживав і був зареєстрований один у житловому будинку. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини ОСОБА_4 (як єдина спадкоємиця померлого) подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6

а) щодо вимоги зустрічного позову про встановлення факту прийняття спадщини

Застосовані норми права

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами статті 5 ЦК України, згідно яких акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В силу ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Із положень п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року за № 152/361), яка була чинною на час відкриття спадщини ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , слідує, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці набувають право на спадщину лише за умови, що вони віднесені законом до спадкоємців померлої особи (за законом або за заповітом) та прийняли спадщину в установленому порядку.

Відносини спадкування регулюються тим законом, який був чинним на час відкриття спадщини, зокрема, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (дата набрання чинності діючого ЦК України) до відносин спадкування застосовуються відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, в тому числі щодо порядку прийняття спадщини.

Згідно цього Кодексу для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, необхідно щоб він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або щоб він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець має вчинити ці дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_5 їх спадкоємці не зверталися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Натомість, у вказаний строк ОСОБА_5 вступила в управління та володіння спадковим майном чоловіка ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 в управління та володіння спадковим майном матері ОСОБА_5 .

Цю обставину підтвердили свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснила в суді, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зловживали спиртними напоями, а кілька років тому їх тітка ОСОБА_12 передала їй сертифікати на земельні частки (паї) на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які ОСОБА_12 забрала у сторонніх осіб.

Згідно книги погосподарського обліку та довідок Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області (а.с. 17-18, 24-25) на час смерті батьків ОСОБА_7 не проживав і не був зареєстрований разом із ними у житловому будинку.

Із довідки Державного департаменту України з питань виконання покарань (а.с. 74) слідує, що ОСОБА_7 відбував покарання у виді позбавлення волі у Шепетівській виправній колонії №98 у період з 4 травня 2000 року до 27 грудня 2002 року, тобто на час смерті матері ОСОБА_5 .

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що у справі відсутні належні та допустимі докази про вчинення ОСОБА_7 дій, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , внаслідок чого зустрічний позов ОСОБА_2 у цій частині є необґрунтованим.

Посилання ОСОБА_2 на доведеність вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є помилковими.

б) щодо вимоги зустрічного позову про визнання права власності на спадкове майно

Застосовані норми права

Статтею 100 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

В силу ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5 (далі Вказівки №112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26, і Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року №69 (далі Вказівки № 69).

За змістом Вказівок №112/5 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Із положень абзацу 2 пункту 20 Вказівок №112/5 слідувало, що виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Згідно ст. 563 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року), яка була чинною до 6 січня 1994 року, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що на час виникнення спірних правовідносин громадяни могли мати в особистій власності житловий будинок.

До колгоспних дворів відносилися сімейно-трудові об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору визначалося спільною сумісною власністю всіх членів двору, без визначення частки кожного члена двору. У разі поділу або виділу майна колгоспного двору частки його членів визначалися рівними.

Віднесення двору до суспільної групи господарства «колгоспний двір», визначалось залежно від його членства в колгоспі. Відповідно до вказівок №112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу, зокрема, такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила ст. 563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті.

Зібрані докази вказують на те, що житловий будинок належав на праві особистої приватної власності ОСОБА_8 , який був головою двору. Водночас у справі відсутні належні та достатні дані щодо роду занять ОСОБА_8 та інших членів господарства ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , зокрема, чи були вони членами колгоспу та чи працювали вони у колгоспі.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що спірне домоволодіння не відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», а ОСОБА_7 не набув право на майно колгоспного двору, внаслідок чого це право не увійшло до складу його спадщини та не може бути успадковане ОСОБА_2 .

При цьому суд дав належну оцінку дослідженим доказам з позиції їх належності та достатності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаний висновок суду.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 3 листопада 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Кутасевич О.Г.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 39