Номер провадження: 22-ц/813/1245/22
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2018 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У поданому позові позивач просив суд позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути аліменти з громадянки ОСОБА_1 на користь малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитини повноліття (а.с.1-4).

11 липня 2019 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування (м.Одеса,вул.Канатна, 134) в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Одеси, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Роз`яснено, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Одеси, місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь малолітньої ОСОБА_2 , ІНН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 18 грудня 2018 року до досягнення дитини повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 . Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Встановлено спосіб виконання судового рішення в частині стягнення аліментів, які необхідно перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Одеси, місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір 1762 гривень 00 копійок (а.с.58-61).

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення позовну заяву Приморської районної адміністації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.70-73).

26 листопада 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито провадження у справі (а.с.79-80).

08 січня 2020 року Одеським апеляційним судом отримано відзив Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на апеляційну скаргу. У відзиві позивач зазначає, що обставини, які були з`ясовані судом при розгляді справи розцінювались як ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому рішення було прийнято з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Крім того, позивач вважає, що судом здійснено всі можливі заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, зокрема, надсилання повісток за місцем реєстрації проте відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Також, позивач повідомляє, що доводи апелянта в апеляційній скарзі про те, що вона не надавала згоду на позбавлення її батьківських прав, а неодноразово зверталась до служби у справах дітей з заявою про скасування усиновлення, не відповідають дійсності, адже, як повідомляє позивач, в матеріалах справи містить заява, написана власноруч ОСОБА_1 про згоду на позбавлення батьківських прав, а докази щодо звернення з відповідними заявами апелянтом не надано. З огляду на вказане, позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. (а.с.93-94).

09 серпня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано пояснення служби у справах дітей Одеської міської ради як третьої особи щодо позову. У наданих поясненнях представник служби повідомляє, що між апелянтом та дитиною, яка була усиновлена, був встановлений позитивний контакт, ОСОБА_1 було повідомлено про права та обов`язки усиновлювача, а також про всі відомості щодо стану здоров`я дитини та її соціального походження. Представник наголошує на тому, що своїми діями мати фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.125-127).

20 липня 2021 року Рішенням Вищої ради правосуддя №1612/0/15-21 суддю Ващенко звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу розподілено колегії суддів: Головуючий суддя - Цюра Т.В., судді - Сєвєрова Є.С., Вадовська Л.М.

10 листопада 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с.131-132).

В судове засідання, призначене на 27 січня 2022 року з`явився представник третьої особи - Мякотнікова Ю.В. , інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення виходив з того, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом з`ясовано, що відповідачка тривалий час не виконує батьківських обов`язків щодо виховування та утримання доньки, тому з метою захисту прав та інтересів дитини та для забезпечення позитивного результату її долі, позов підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, негативно впливають на дітей своїм аморальним поводженням при цьому особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п. 16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України).

Фактично єдиним доводом апеляційної скарги є те, що апелянт зверталася з заявою про скасування усиновлення, а не про позбавлення батьківських прав, який є неспроможним з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.06.2018 року ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей Одеської міської ради із заявою про влаштування малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до КУ «Центр соціально - психологічної реабілітації Одеської міської ради Одеської області», у зв`язку із складним характером дитини та її постійним залишенням місця проживання без дозволу матері, схильністю до крадіжок.

Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 27.06.2018 року № 142 малолітню ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було поставлено на облік як таку, що опинилася у складних життєвих обставинах.

Відповідно до характеристики, складеної психологом КУ «Центр соціально - психологічної реабілітації Одеської міської ради Одеської області», для подальшої психокорекційної роботи з дитиною потрібна безпосередня участь матері в реабілітаційному процесі дитини, про що було повідомлено ОСОБА_1 .

Однак, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 після влаштування доньки в заклад, жодних дій для повернення її в родину не вчиняла.

Також, ОСОБА_1 не було здійснено жодних заходів щодо налагодження контакту з дитиною та покращення відносин між матір`ю та дитиною. Будь-яких відомостей щодо здійснення відповідних дій апелянтом також не було надано і до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою, другою статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), ратифікованої Законом України № 3017-VI від 15 лютого 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

У частині першій статті 238 СК України передбачено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Скасування усиновлення завдає моральних страждань дитині. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.04.2019 у справі № 381/4827/17.

Крім того, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 в якій вона власноруч зазначає, що дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_2 мотивуючи складним характером доньки, неможливістю контролювати поведінку дитини, схильністю дитини до крадіжок.

Вказану заяву ОСОБА_1 власноруч написала в присутності головного спеціаліста територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради, головного спеціаліста відділу забезпечення опіки та піклування Одеської міської ради та головного спеціаліста територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі.

Апеляційний суд наголошує на тому, що зазначена заява свідчить саме про згоду ОСОБА_1 на позбавлення її батьківських прав.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Також слід наголосити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що встановлені судом факти, як кожен окремо, так і в сукупності, потрібно розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків.

Отже, судом першої інстанції при розгляді справи було в повній мірі з`ясовано, що відповідачка протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки, власноручно написала заяву про позбавлення її батьківських прав, при цьому , з позовом про скасування усиновлення до суду не зверталась, тому з метою захисту прав та інтересів дитини та для забезпечення позитивного результату її долі, суд дійшов вірного висновку про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Відповідно до ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В порядку ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на викладене, відповідно до ч.1 ст.183 СК України, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо необхідності визначення розміру сплати аліментів з ОСОБА_1 на користь малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання доньки у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитини повноліття.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.02.2022 року.

Головуючий суддя Т.В. Цюра

Судді: Є.С. Сєвєрова

Л.М. Вадовська