Номер провадження: 22-ц/813/3915/22
Номер справи місцевого суду: 496/3807/18
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 496/3807/18

Номер провадження: 22-ц/813/3915/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Діана Миколаївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Діана Миколаївна, про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою адвоката Андрєєва Володимира Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Пендюри Л.О. від 23 червня 2021 року, повний текст складено 05 липня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом і законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_4 на: 1) житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1 ; 2) Ѕ частину земельної ділянки, площею - 5,26 га., розташовану на плані землекористування Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір - ОСОБА_4 .. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складалося з двох окремих земельних ділянок і житлових будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, розташованої на плані землекористування Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При житті його матір склала заповіт, яким заповідала йому житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1 , а житловий будинок з надвірними спорудами та присадибною земельною ділянкою, розташовані за адресою - АДРЕСА_2 заповідала його племінниці - ОСОБА_2 .. Стосовно земельної ділянки, розташованої на плані землекористування Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розпоряджень, його мати не давала. У зв`язку із його відрядженням він попросив свою племінницю та брата (відповідачів по справі) зайнятися оформленням спадщини. Після чого без його відома відповідачі оформили все спадкове майно після смерті його матері на себе, а йому запропонували укласти договори купівлі-продажу на житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, що розташовані за адресою - АДРЕСА_2 . Ризикуючи залишитися без житла взагалі, він був вимушений укласти зі своєю племінницею договори купівлі-продажу на вказане майно. Станом на теперішній час, відповідачі незаконно володіють житловим будинком та земельною ділянкою, що заповідала йому його матір ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим він звернувся до суду з вказаною позовною заявою (Т. 1, а. с. 2 - 4).

2.2 Узагальнені доводи відповідачів в суді першої інстанції

Адвокат Згода О.О., діючий від імені ОСОБА_3 , у поясненнях на позовну заяву просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Адвокат зазначає, що позивач відмовився на від прийняття спадщини на земельну ділянку, площею - 5,26 га., розташовану на території Іллінської селищної ради Біляївського району Одеської області. У зв`язку з вказаними обставинами, ОСОБА_3 цілком законно, з урахуванням відмови позивача від спадщини, з підстав передбачених законодавством України, належним чином оформив права на спадщину, яку заповідала мати. Жодною особою свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_3 , до судових інстанцій не оскаржувалось (Т.1, а. с. 139 141).

Адвокат Згода О.О., діючий від імені ОСОБА_2 , у поясненнях на позовну заяву просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Адвокат вказує на те, що 31.03.2008 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким, зокрема, заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах все своє майно. Згодом, 01.08.2014 року ОСОБА_4 склала ще один заповіт, в якому виокремила майно, а саме - заповіла житловий будинок з присадибною ділянкою, розташований за адресою - АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , а житловий будинок з присадибною ділянкою за адресою - АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .. Вказує на те, що складений 01.08.2014 року заповіт скасував частково заповіт, складений 31.03.2008 року, в частині вищевказаного нерухомого майна, і був чинний в частині всього іншого майна, яке не охоплено заповітом від 01.08.2014 року, в тому числі і земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 5,26 га., що розташована на території Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області. Щодо житлового будинку з присадибною ділянкою за адресою - АДРЕСА_1 , пояснив, що ОСОБА_1 свої спадкові права не оформив через те, що станом на день складання вищевказаного заповіту та на день смерті ОСОБА_4 вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_1 юридично не існувало. Після прийняття спадщини ОСОБА_2 здійснила реконструкцію належного їй майна та здійснила поділ вказаного майна, в результаті чого було присвоєно нову адресу як - АДРЕСА_1 . Після цього житловий будинок з надвірними спорудами та присадибна земельна ділянка, що розташовані за адресою - АДРЕСА_2 відповідачка відчужила на користь позивача (Т. 1, а. с. 146 152).

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач у встановленому законом порядку відмовився від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею - 5,26 га., розташованої на плані землекористування Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З заповіту, складеного 01.08.2014 року ОСОБА_4 , вбачається, що вона дійсно заповідала житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_2 позивачу ОСОБА_1 ..

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження існування вказаного вище нерухомого майна на час складання заповіту. Також до матеріалів справи не долучено правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, на підставі яких його матері ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , належав житловий будинок з надвірними спорудами та присадибна земельна ділянка, що розташовані в АДРЕСА_1 . (Т.1, а. с. 229 236).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Андрєєв Володимир Михайлович, діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2021року скасувати. Ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги та визнати за ОСОБА_1 право власності за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_2 .

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає на те, що: 1) суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим позивачем доказам та показам свідків; 2) ОСОБА_1 не відмовлявся від спадщини на житловий будинок на користь ОСОБА_2 , що вбачається зі спадкової справи. Суд дійшов до висновку, що відповідачці було видано свідоцтво на право власності на будинок АДРЕСА_3 - б їй свідоцтво не видавалось. Однак, житловий будинок АДРЕСА_2 був указаний у заповіті та відповідно до нього заповідався ОСОБА_1 ; 3) судом першої інстанції не було враховано, що Іллінська сільська рада рішенням виконавчого комітету від 25.04.2013 року внесла зміни до свого рішення №27 від 25.05.2011 року щодо присвоєння юридичної адреси, відповідно до якого земельній ділянці, загальною площею - 0,1437 га., яка відчужується від земельної ділянки, загальною площею - 0,27 га., присвоєно адресу - АДРЕСА_2 .; 4) з 2011 року юридично існували два житлових будинки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 . Спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2 він прийняв фактично, оскільки постійно проживав в ньому як до смерті матері, так і після її смерті (Т. 2, а. с. 1 - 6).

Виходячи з доводів та вимог апеляційної скарги вбачається, що апелянт оскаржує рішення лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання в порядку спадкування права власності на житловий будинок.

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. правом на подачу відзиву/пояснень на апеляційну скаргу не скористались. Відзив/пояснення на апеляційну скаргу не надійшли.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.08.2021 року апеляційну скаргу адвоката Андрєєва Володимира Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 , було залишено без руху (Т. 2, а. с. 41 41 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Андрєєва Володимира Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2021 року (Т. 2, а. с. 43 43 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.08.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 44).

27 вересня 2021 року від державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (Т. 2, а. с. 55).

У судовому засіданні адвокат Андрєєв В.М., діючий від імені ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Андрєєва В.М., діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 - матір позивача ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_3 та бабуся відповідачки - ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 18 липня 2018 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а. с.11).

Після її смерті відкрилася спадщина на:

- житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 59,20 кв. м., житловою площею 48,80 кв. м., розташований за адресою - АДРЕСА_2 , згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.08.2007 року, видане на підставі рішення виконкому Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області від 14.11.2003 року № 42 (а. с. 69) та згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» № 15929781 від 14.09.2007 року (а. с. 70);

- земельну ділянку, площею 0,250 га., цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :02:001:0101, що розташована за адресою - АДРЕСА_2 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 298315, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.516.00019, виданого 08.02.2006 року Іллінською сільською радою (а.с.75) та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 06.02.2015 року (а. с. 76 - 78);

- земельну ділянку, площею 0,020 га., цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :02:001:0102, розташовану за адресою - АДРЕСА_2 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 298316, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.06.516.00020, виданого 08.02.2006 року Іллінською сільською радою (а.с.80) та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 06.02.2015 року (а. с. 81 - 83);

- земельну ділянку, площею 5,26 га., цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:001:0015, розташовану на території Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 052267, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30, виданого 29.12.2003 року Біляївською районною державною адміністрацією (а. с. 110) та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 06.02.2015 року (а. с. 111 - 113).

З матеріалів спадкової справи № 53/2015 вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його матір`ю, та з свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , також є його матір`ю.

Крім того, ОСОБА_8 є онукою ОСОБА_4 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1 від 06.07.2018 року, де зазначено, що ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_9 ) одружилася та змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » (а. с. 88 - 90).

За життя ОСОБА_4 склала 26.02.2004 року заповіт, яким заповідала відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 5,26 га., яка розташована на території Іллінської сільської ради і належала їй на підставі державного акту на право власності серії ОД № 052267. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області Кривенко Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 12 (а. с. 65).

Згодом, ОСОБА_4 склала 31.03.2008 року заповіт, яким усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона по закону буде мати право, заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в рівних частинах. Вказаний заповіт посвідчено секретарем виконкому Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області Остапчук В.С., зареєстровано в реєстрі за № 250 (а. с. 107).

Таким чином, у відповідності до ст. 1254 ЦК України, зазначений заповіт скасував попередній заповіт повністю, який був складений ОСОБА_5 26.02.2004 року.

В подальшому ОСОБА_4 01.08.2014 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: - житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_2 , заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; - житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_2 , заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області Остапчук В.С. та зареєстрований в реєстрі за № 20 (а. с. 60 - 61).

Отже, заповіт складений ОСОБА_4 01.08.2014 року скасував частково заповіт складений 31.03.2008 року, а саме - в частині нерухомого майна, розташованого за адресами - АДРЕСА_4 та був чинний в частині всього іншого майна, яке не охоплено заповітом від 01.08.2014 року, тобто земельної ділянки, площею 5,26 га., цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:001:0015, розташовану на території Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області.

06.02.2015 року об 11.20 год позивач ОСОБА_1 звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою № 116 про відмову від прийняття спадщини за заповітом, посвідченим виконкомом Іллінської сільської Ради Біляївського району Одеської області 31.03.2008 року, зареєстрованого у реєстрі за № 250, що залишився після смерті його матері ОСОБА_4 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 52).

Водночас, заявою від 06.02.2015 року № 115 ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом, посвідченим виконкомом Іллінської сільської Ради Біляївського району Одеської області 01.08.2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 20, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 54).

У свою чергу, 04.02.2015 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також звернулися до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про прийняття спадщини за заповітами після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 51, 53).

Між сторонами виникли спадкові правовідносини.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положення статті 1217 ЦК України, визначають, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно частини 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до положень статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Диспозиція частини 1 статті 376 ЦК України, визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно частини 2 статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши спір, який виник між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не відмовлявся від спадщини на житловий будинок на користь ОСОБА_2 , що вбачається зі спадкової справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так відповідно до копії спадкової справи в останній міститься заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом від 01.08.2014 року після смерті матері ОСОБА_4

(Т. 1, а. с. 54).

Однак, у державного нотаріуса були відсутні правові підстави для видачі свідоцтва на право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , з огляду на наступне.

З заповіту, складеного 01.08.2014 року ОСОБА_4 , вбачається, що вона дійсно заповідала житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_2 позивачу ОСОБА_1 (а. с. 60 - 61).

Рішенням виконавчого комітету Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області № 32 від 25.04.2013 року, яким було внесено зміни до рішення виконавчого комітету Іллінської сільської ради № 27 від 05 травня 2011 року щодо присвоєння юридичної адреси земельній ділянці в АДРЕСА_1 , а саме - присвоєно юридичну адресу « АДРЕСА_2 » земельній ділянці, загальною площею 0,1437 га., з них: - 0,1337 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд та - 0,0100 га. для ведення особистого селянського господарства, що належить ОСОБА_11 на підставі державних актів на право приватної власності на землю та відчужується від загальної площі 0,2700 га. (а. с. 201).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вказаним рішенням було присвоєно лише юридичну адресу земельній ділянці, однак її поділу фактично не відбулось, крім того правовстановлюючих документів на момент складення заповіту ОСОБА_12 на будинок АДРЕСА_2 не було, матеріали справи таких не містять.

Присвоєння адреси не свідчить про реалізацію за життя ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку та житловий будинок за цією адресою.

Крім того, 28.09.2015 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її бабусі ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 62).

На підставі заяви відповідачки ОСОБА_2 державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. 28.09.2015 року останній були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме:

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2-2093 - на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2 та складається з одного житлового будинку, зазначеного на плані «А», загальною площею 59,20 кв. метрів, житловою площею 48,80 кв. метрів, та господарських будівель та споруд літери: «Б» - погребу, «В» - літньої кухні, «Г» - сараю», «Д» - вбиральні, 1- цистерни, № 1-6 огорожі, розташованих на земельній ділянці, площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер земельною ділянки :02:001:0101 (а. с. 100, 101);

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за № 2-2096 на земельну ділянку, площею 0,2500 гектарів, в тому числі по угіддях: рілля 0,1514 гектарів, під господарськими будівлями і дворами 0,0986 гектарів, що розташована в АДРЕСА_2 , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :02:001:0101 (а. с. 102, 103);

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за № 2-2099 на земельну ділянку, площею 0,0200 гектарів, в тому числі по угіддях: рілля 0,0200 гектарів, що розташована в АДРЕСА_2 , надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :02:001:0102 (а. с. 104, 105).

Отже, оскільки поділу житлового будинку на момент складення заповіту від 01.08.2014 року не відбулось, а було тільки присвоєно адресу - АДРЕСА_2 , державний нотаріус правомірно дійшов до висновку про видачу свідоцтва про право власності ОСОБА_2 ..

Відповідачка ОСОБА_2 на підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом зареєструвала своє право власності на вказане майно.

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області № 49 від 23.10.2017 року «Про присвоєння адреси житловому будинку та земельній ділянці» виконавчий комітет, розглянувши заяву відповідачки ОСОБА_2 про присвоєння адреси житловому будинку, господарським будівлям та спорудам, розташованим на земельній ділянці, площею 0,1337 га., та житловому будинку, господарським будівлям та спорудам, розташованим на земельній ділянці, площею 0,1163 га., на території Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області, у зв`язку із поділом земельної ділянки в АДРЕСА_2 , вирішив: - присвоїти адресу житловому будинку, господарським будівлям та спорудам, розташованим на земельній ділянці, площею 0,1337 га., яка належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом - АДРЕСА_2 ; - присвоїти адресу житловому будинку, господарським будівлям та спорудам, розташованим на земельній ділянці, площею 0,1163 га., яка належить ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом - АДРЕСА_2 (а. с. 157).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 23.10.2017 року, виготовленого ПП «Одеське БТІ» на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 побудований у 1970 році, реконструйований у 2017 році, має загальну площу 100,6 кв. м., житлову площу 48,8 кв. м., та складається з одного житлового будинку, зазначеного на плані «А» і господарських будівель та споруд під літерами: «Б» - погребу, «В», - сараю, «Г» - сараю», «Д» - вбиральні, І- цистерни, ІІ ями вигрібної, ІІІ вимощення, 1-9 огорожі, розташованих на земельній ділянці, площею 0,1337 га. (а. с. 176 - 181).

Згодом, відповідачка ОСОБА_2 здійснила реконструкцію належного їй майна та здійснила поділ вказаного нерухомого майна, у зв`язку з чим утворилися наступні об`єкти нерухомого майна: - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею - 72,9 кв. м., житловою площею - 19,4 кв. м., та земельна ділянка, площею - 0,1163 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:0575 по АДРЕСА_2 ; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею - 100,6 кв. м., житловою площею - 48,8 кв. м., та земельна ділянка, площею - 0,1337 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер:02:001:0576 по АДРЕСА_1 .

Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 159908557 від 18.03.2019 року (а. с. 158 - 175), технічними паспортами на новоутворені в результаті поділу об`єкти (а. с 176 - 182).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В подальшому, між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 21.11.2017 року були укладені договори купівлі-продажу, згідно яких ОСОБА_1 купив, а ОСОБА_2 продала земельну ділянку площею - 0,1163 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:0575 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею - 72,9 кв. м., житловою - 19,4 кв. м., розташовані за адресою - АДРЕСА_2 .

Вказані договори купівлі-продажу від 21.11.2017 року, посвідчені приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком А.М., зареєстровані в реєстрі за №1686 та №1689 (а .с. 16 - 18, 27 - 28).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування вищевказаного спірного нерухомого майна на час складання заповіту. Також до матеріалів справи не долучено правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, на підставі яких його матері ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , належав житловий будинок з надвірними спорудами та присадибна земельна ділянка, що розташовані в АДРЕСА_1 .

З вищенаведеного вбачається, що поділ житлового будинку та земельної ділянки відбувся вже після прийняття спадщини ОСОБА_2 ..

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №202/4229/18, номер провадження: 61-20585св19) від 22 липня 2020 року, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Андрєєва Володимира Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Андрєєва Володимира Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Андрєєва Володимира Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний тест постанови складений 07 лютого 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе