Провадження № 2-з/638/55/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєва О.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сінькевич Кристини Борисівни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Сінькевич Кристина Борисівна звернулася до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якій просила суд накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 і знаходяться у нього (включаючи поточні рахунки) чи в інших осіб, в межах суми стягнення у розмірі 25000,00 доларів США.

Заяву мотивовано тим, що за розписками від 20 травня 2020 року на суму 15000,00 доларів США та від 21 червня 2020 року на суму 10000,00 доларів США позивачем було надано у борг відповідачу грошові кошти на загальну суму 25000,00 доларів США. У визначений сторонами строк відповідач грошові кошти у добровільному порядку не повернув, зважаючи на що ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення боргу, яка була розподілена в провадження судді Поволяєвої О.В.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року було частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по цивільній справі № 638/10180/21 шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме заборони відчужувати транспортний засіб марки «Skoda», модель «Oktavia», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1598, що зареєстрований 02 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-який спосіб та заборони передання транспортного засобу марки «Skoda», модель «Oktavia», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1598, що зареєстрований 02 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заставу.

Після постановлення зазначеної ухвали про забезпечення позову ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач у справі позичав грошові кошти не тільки у неї, а й у інших осіб. Оскільки приблизна вартість автомобіля становить 12000,00 доларів США, а ціна позову 25000,00 доларів США, то позивач вважає за необхідне забезпечити позов також шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог щодо стягнення боргу.

Дослідивши матеріали справи, викладені в заяві доводи та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.

В провадженні судді Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєвої О.В. перебуває цивільна справа № 638/10180/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В даному позові ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу в розмірі 25 000,00 доларів США.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року було частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по цивільній справі № 638/10180/21 шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме заборони відчужувати транспортний засіб марки «Skoda», модель «Oktavia», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1598, що зареєстрований 02 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-який спосіб та заборони передання транспортного засобу марки «Skoda», модель «Oktavia», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1598, що зареєстрований 02 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заставу.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1, 2, 4 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Арештовані кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 320/3560/18, заявником суду повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову. Зокрема, Верховним Судом зазначено, що суд може накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат, проте відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

З дослідженої судом заяви про забезпечення позову вбачається, що представником позивача відомості про наявність у відповідача банківських рахунків, щодо номерів рахунків відповідача, назв відповідних банківських установ, в яких вони відкриті тощо, не надані, жодних доказів до заяви про забезпечення позову не долучено.

Забезпечення позову шляхом «накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 і знаходяться у нього (включаючи поточні рахунки) чи в інших осіб» в розуміння вказаної вище постанови Верховного Суду не відповідає вимозі щодо надання заявником суду відомостей щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову.

Суд не вбачає підстав для відступлення від висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 320/3560/18.

Крім того, суд враховує, що судом вжито заходи забезпечення позову у виді заборони вчиняти певні дії з транспортним засобом.

За таких обставин, враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову та накладення арешту на всі наявні у відповідача грошові кошти, рахунки у фінансових установах тощо.

Крім того матеріали справи не містять доказів чи обґрунтування доводів заявника про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення.

Заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Сінькевич Кристини Борисівни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.В. Поволяєва