Справа № 756/9560/21
Провадження № 2/756/929/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.

за участі секретаря судових засідань - Тагієва Р.Д.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за час шлюбу позивачем та відповідачем було придбано квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру було оформлено на відповідача відповідно до договору купівлі-продажу від 20.04.2010 року, зареєстрованого у нотаріальному реєстрі за №664. Право власності також зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, про що видано реєстраційне посвідчення №022666 від 23.04.2010. Від шлюбу у сторін народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач наголошує, що придбання квартири відбулося у шлюбі. До того ж, позивач зазначає, що спільна дитина від шлюбу сторін проживає з позивачем у спірній квартирі, відповідач протягом 11-ти років фактично не проживає, участі в утриманні даної квартири не приймає. Відповідач також не приймає участі в утриманні дитини та аліменти не сплачує, відтак є підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя та визнати право відповідача на більшу частину квартири. Посилаючись, на те, що квартира зареєстрована на відповідача, який в добровільному порядку не бажає здійснити її поділ, просить суд задовольнити позов визнати за нею право власності на 2/3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а решту вказаної квартири у розмірі 1/3 частки залишити у власності відповідача та стягнути з відповідача сплачену суму судового збору.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.08.2021 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 09.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, клопотання про відкладення судового розгляду не направив.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 24.12.2004 відділом РАЦС Оболонського РУЮ м. Києва був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис №1697.

Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19)

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.02.2013 шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 розірвано (а.с.18).

Спір між сторонами виник з приводу поділу квартири, придбаної в період шлюбу.

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах Сімейного кодексу України (далі - СК України).

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду"»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Нормою ч. 7 ст. 57 СК передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц).

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

За час шлюбу з позивачем ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири від 20.04.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В., реєстровий №664, придбав у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до змісту вказаного договору, придбання квартири за цим договором вчинялось за письмовою згодою дружини покупця - ОСОБА_1 , що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. 20.04.2010 за реєстровим №663 (а.с.20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

У ході розгляду справи не встановлено наявність, а ні шлюбного договору, а ні будь-яких інших договорів які б встановлювали режим поділу спільного сумісного майна між сторонами.

Жодна зі сторін у справі не спростовувала презумпцію спільності майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 СК України разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_2 була придбана сторонами під час перебування у шлюбі відповідно до договору купівлі-продажу від 20.04.2010, право власності оформлене на відповідача, тому суд приходить висновку, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Щодо позовних вимог позивача відносно відступлення від засад рівності часток подружжя, у зв`язку з проживанням спільної дитини з позивачем та не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, щодо його утримання та виховання, слід зазначити, що відповідно до ч.2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Відповідно до правових позиції викладених у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі №297/2837/17 (провадження №61-7846св19), та постанові Верховного Суду від 02.03.2020 у справі №448/1722/16-ц (провадження № 61-22380св19): «При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивач не довела. Отже, спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає.»

Стороною позивача про збільшення частки квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, останньою не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки судом не встановлено істотних умов, які б давали підстави відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини викладені сторонами у справі.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку частково задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та провести її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , визнавши в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за відповідачем право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 . В задоволенні решти вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

1. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2. Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення суду складено 10.02.2022, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному у період з 31.01.2022 по 09.02.2022.

Суддя М.М. Ткач