Справа № 219/652/22
Провадження № 2-о/219/125/2022
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

09 лютого 2022 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в особі судді Шевченко Л.В., дослідивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бахмутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Моциком С.М., в якій вона просить встановити факту смерті її матері - громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кривчикове, Кротського району, Орловської області, в день ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Корсунь м. Єнакієве Донецької області.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у смт Корсунь міста Єнакієве Донецької області, тобто на тимчасово окупованій території України, померла її матір ОСОБА_2 . Для забезпечення реалізації права фізичної особи (заявника по справі) та офіційного визнання і підтвердження державою факту смерті ОСОБА_1 звернулася до суду.

Ухвалою суду від 24.01.2022 заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки остання не відповідає вимогам ст.177 ЦПК України, зокрема не сплачено судовий збір. Також в цій ухвалі зазначено, що заявником не підтверджено факт переселення (внутрішнього переміщення) заявниці з тимчасово окупованої території.

07.02.2022 заявниця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою, у якій вона просить суддю Шевченко Л.В. ознайомитися зі змістом постанови Донецького апеляційного суду від 04.10.2021 по справі № 219/6864/21, від 28.07.2021 № 235/3068/21, забезпечити невідкладний розгляд справи № 219/652/22 відповідно до вимог законодавства, без ігнорування змісту частини другої статті 317 ЦПК України; невідкладно розглянути справу та встановити факт смерті ОСОБА_2 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , Російська Федерація, Орловська область, Кромський район, село Кривчикове), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території України у с. м. т. Корсунь міста Єнакієве Донецької області.

Розглянувши заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Моцика С.М. суд зазначає таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз вказаних положень Закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб, у тому числі, може бути: збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів (заявників), а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 вказувала, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Будь-яких інших підстав для звільнення заявника від сплати судового збору, передбачених ст.5 Закону України «Про судовий збір», підстав для застосування положень ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», а так само передбачених ст.8 Закону України «Про судовий збір», ст.136 ЦПК України клопотань про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати судового збору у зв`язку з майновим станом, заявник не зазначає.

Відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються- у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Тобто, у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, заявники мають пільги виключно тоді, коли такі обставини призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

У заяві ОСОБА_1 визначає заінтересованою особою № 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Навіть попри те, що заявник не зазначає, що встановлення факту смерті матері їй необхідно, наприклад, для оформлення недоотриманої пенсії та спадщини, у ОСОБА_4 відсутні пільги зі сплати судового збору відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», у тому числі й тому, що нею не надано доказів її вимушеного переселення з тимчасово окупованої території.

На цьому наголошував Верховний Суд в ухвалі від 20 листопада 2019 року у справі № 243/12928/18 від 20.11.2019. Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 243/9106/18, від 04 жовтня 2019 року у справі № 242/4145/19, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 350/2002/18.

Донецький апеляційний суд у листі від 18.02.2019 № 822-03/2/2019 «Щодо застосування законодавства України про судовий збір» з метою сприяння однаковому застосуванню судами області діючого законодавства України звертає увагу голів місцевих судів та використовувати в подальшій роботі таку інформацію: у справах за заявами про становлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру заявники мають пільги виключно тоді, коли такі обставини призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованої території України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. В цьому ж листі вказується, що суддям при розгляді справ зазначеної категорії за заявами осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору слід з`ясовувати чи призвели зазначені заявником обставини до наслідків визначених п.21 ч.5 Закону України «Про судовий збір».

З урахуванням вимог чинного законодавства держави Україна, суд вважає помилковою позицію представника ОСОБА_4 адвоката Моцика С.М. що, у разі надання довідки внутрішньо переміщеної особи, заявник піддається дискримінації.

У постанові від 04.07.2018 по справі № 686/114/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під головуванням Луспеника Д. Д. зазначив про те, що ЄСПЛ вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Згідно ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною другою згаданої статті Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас, конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком суду, а повноваженням за певних обставин.

При цьому в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат.

Тобто, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

Суд, що вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги), встановивши за результатом розгляду відповідного клопотання наявність установленої законом підстави для зменшення тягаря несення судових витрат та дійшовши висновку про необхідність реалізації такого свого права, самостійно, зважаючи на наявні обставини, визначає спосіб зменшення цього тягаря. Визначення способу зменшення тягаря несення судових витрат є прерогативою відповідного суду.

Невідкладний та першочерговий розгляд не передбачає швидкого судового розгляду, а передбачає пріоритетність у розгляді справ у зазначених випадках поряд з іншими справами, однак з урахуванням подання заяви відповідно до статті 177 ЦПК України.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, незалежність суддів не є привілеєм чи прерогативою окремого судді. Це обов`язок, який покладається на кожного суддю для того, щоб дати йому можливість чесно та неупереджено розглядати справу на основі законів і доказів, без зовнішнього тиску чи впливу та без побоювання будь-якого втручання. Незалежність суддів включає як особисту, так й інституційну незалежність, які необхідні для прийняття рішень.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тому, суд враховує наведені вище висновки Верховного Суду та позицію суду касаційної інстанції, викладену у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 203/3811/17, де вказується, що згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, а надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії»).

Суд, не вважаючи надмірним формалізмом забезпечення заявником виконання Закону України «Про судовий збір» та вимог ЦПК щодо оплати судового збору за подання заяви про встановлення юридичного факту смерті, вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 її право звернутися до суду з клопотанням про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати судового збору у зв`язку з майновим станом на підставах, визначених законодавством України.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначена заява підлягає повторному залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 177, 185, 258-260, 294 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бахмутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, про встановлення факту смерті - залишити без руху.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право звернутися до суду з клопотанням про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати судового збору у зв`язку з майновим станом на підставах, визначених законодавством України.

Надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, попередивши останнього про те, що у разі коли він відповідно до вказівок судді у встановлений строк виконає всі перелічені вимоги, заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

В разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Л.В.Шевченко