Єдиний унікальний номер: 379/26/22
Провадження № 2/379/116/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

10 лютого 2022 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Музиченко О. О.,

за участю секретаря судового засідання Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Таращанський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із даною позовною заявою посилаючись на те, що після блокування у грудні 2021 року її банківської картки з Єдиного реєстру боржників їй стало відомо про наявність виконавчого провадження № 65565587 про стягнення з неї на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» коштів у розмірі 49 297,00 грн, відкритого старшим державним виконавцем Таращанського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ). Дане стягнення коштів відбувається на підставі виконавчого напису № 728, вчиненого 05.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В.. Проте, заборгованість перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» не є безспірною, а виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на адресу позивачки не надходило вимоги про погашення заборгованості, виконавчого напису та будь-яких інших документів, в тому числі про відкриття виконавчого провадження; виконавчий напис вчинений за період, який перевищує три роки, тобто з порушенням ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат»; наявний спір про право. Також позивачка зазначила, що ознакою безспірності заборгованості боржника є саме відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. Тому неотримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавила її можливості бути вчасно поінформованою про наявність заборгованості та можливості надати заперечення ТОВ «ВЕЛЛФІН» щодо неї або оспорити вимоги. Оскільки виконавчий напис вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, позивачка просить суд визнати вищевказаний виконавчий напис нотаріуса № 728 від 05.05.2021 таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу по підготовці позовної заяви в розмірі 2500,00 грн та судового збору в сумі 992,40 грн..

11.01.2022 судом було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачці десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків (а.с.26-27).

17.01.2022 після усунення недоліків позову судом було постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 10.02.2022 (а.с.50-51).

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства. 10.02.2022 ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.66).

Відповідач ТОВ «ВЕЛЛФІН» свого представника в судове засідання не направив; про день, час і місце судового розгляду повідомлені належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства: рекомендоване поштове відправлення суду отримано уповноваженою особою ТОВ «ВЕЛЛФІН» 21.01.2022 (а.с.64). Відзив на позовну заяву, заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.

Представник третьої особи Таращанського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) та третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно (а.с. 56, 57, 65). Процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений судом строк треті особи не скористались.

За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач ТОВ «ВЕЛЛФІН» не з`явився в судове засідання (свого представника до суду не направив); не повідомив суду про поважність причини неявки в судове засідання; відзив не надав; водночас, позивачка щодо заочного розгляду справи не заперечувала, - суд вважав за необхідне провести заочний розгляд даної справи.

Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи.

Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин.

05 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 1194861 від 26.02.2020, укладеним між нею та ТОВ «ВЕЛЛФІН» (ідентифікаційний код юридичної особи: 39952398, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48), заборгованості за період з 26.02.2020 по 21.03.2020, у розмірі 48 497,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 45 497,00 грн - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 800,00 грн - плата за вчинення цього виконавчого напису (а.с.61).

Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 05.05.2021.

25.05.2021 старшим державним виконавцем Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Петрівською Р.В. винесено постанову про арешт майна у ВП № 65565587 при примусовому виконанні виконавчого напису № 728, виданого 05.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. про стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості за кредитним договором № 1194861 від 26.02.2020 в розмірі 48 497 (сорок вісім тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 00 копійок, якою накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 54 495,7 грн (а.с.12).

15.12.2021 позивачкою ОСОБА_1 було подано начальнику ДВС у Білоцерківському районі Лисаченко Л.А. заяву про розблокування грошових коштів, на які було накладено арешт, які містять соціальну виплату при народженні дитини, карта № НОМЕР_1 , оформлена в «ПриватБанку», рахунок у форматі НОМЕР_2 (а.с.11).

28.12.2021 ОСОБА_1 направила до ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимогу про відкликання виконавчого напису від 05.05.2021, що вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за № 728, в якій просила: направити на її адресу копію кредитного договору за № 1194861 на позику 48 497,00 грн, який начебто укладений між нею (позивачкою) та ТОВ «ВЕЛЛФІН» та виконавчий напис від 05.05.2021, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований в реєстрі за № 728; відкликати з Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) вищевказаний виконавчий напис (а.с.13).

Також 28.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою на незаконні дії старшого державного виконавця Таращанського РВ ВДС ЦМУ МЮ (м. Київ) Петрівської Р.В. та приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., у якій просила: направити до НП подання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «ВЕЛЛФІН» та приватного нотаріуса Грисюк О.В. за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та зобов`язати старшого державного виконавця Петрівську Р.В. негайно розблокувати її (позивачки) банківські картки (а.с.16).

Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні.

При вирішенні спору судом застосовано такі норми права.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» до переліку нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, належить, у тому числі, вчинення виконавчих написів.

Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у пункті 13 роз`яснено, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актам з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.

Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, що підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Зі змісту вчиненого виконавчого напису неможливо перевірити правильність обрахунку заборгованості та її безспірність. Водночас, в ході розгляду справи ані відповідачем, ані третіми особами не було подано суду доказів на підтвердження належної перевірки нотаріусом поданих відповідачем документів в частині наявності безспірності заборгованості. Позиція позивача про відсутність у неї заборгованості перед відповідачем, неповідомлення її про нарахування такої заборгованості, ненаправлення їй стягувачем письмової вимоги - не спростована.

Крім того, з тексту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172).

Вказаний Перелік № 1172 було доповнено пунктом 2 згідно Постанови КМУ від 26.11.2014 року за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, пункт 2 Переліку № 1172 було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитний відносин».

Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, що були передбачені п.2 Переліку № 1172, і які були підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем та слугували підставою для вчинення цього виконавчого напису.

Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

«Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язати Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.».

Отже, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

З огляду на наведене, суд висновує, що при вчиненні 05.05.2021 виконавчого напису нотаріус Грисюк О.В. керувалася пунктом 2 Переліку №1172, який був незаконним та нечинним, а відтак, із застосуванням положень нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивачки перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» на підставі лише тих документів, що були передбачені пунктом 2 Переліку №1172.

На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивачки про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законною та обґрунтованою, оскільки наявні у нотаріуса документи, на час вчинення нею виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Судом також враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім того, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду підтвердила вищевказаний висновок про те, що норми ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом із нормами ч. 2 ст. 88 цього Закону та ст. 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Цей висновок і висновок Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту саме ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» у Рішенні № 7 р(I)/2020 не суперечать один одному та не виключають один одного. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Частинами 5,7 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги те, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника, суд погоджується із наведеними в позові обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, а також звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи не заперечувались і не спростовувались доводи позивача в цій частині, відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості та дотримання нотаріусом усіх вимог закону при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису. Таких доказів не було надано суду і нотаріусом, як третьою особою у справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

За положеннями ч.ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить із наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн позивачкою подано:

договір про надання правничої допомоги адвокатом №01/22 від 06.01.2022, укладений між замовником ОСОБА_1 та виконавцем адвокатом Якименком О.В., згідно п.3.1. якого сторони узгодили фіксований розмір ціни договору в сумі 2500 грн за підготовку позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.18);

акт виконаних робіт №01/22 від 06.01.2022 про надання виконавцем замовнику юридичних послуг у формі консультацій та підготовки позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.19);

копію квитанції №01/22 про оплату витрат за надання правової допомоги від 06.01.2022, якою підтверджено сплату ОСОБА_1 адвокату Якименку О.В. гонорару в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень за надання правничої допомоги по підготовці позову (а.с.19).

Надані представником позивача документи відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу і сплати грошових коштів за надання такої адвокату Якименку О.В. у даній справі.

Оскільки відповідачем не було заявлено клопотання в порядку ст. 137 ЦПК України про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, - суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Також положеннями статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн, сплата яких підтверджується документально (а.с. 1).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 зі змінами, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 137, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Таращанський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 728, вчинений 05 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» грошових коштів - заборгованості за Кредитним договором № 1194861 від 26.02.2020, укладеним між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 , за період з 26.02.2020 по 21.03.2020 на загальну суму 49 297 (сорок дев`ять тисяч двісті дев`яності сім) гривень 00 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі: судовий збір у розмірі 992,40 грн та витрати на надання правничої допомоги у розмірі 2500,00 грн, всього - 3 492 (три тисячі чотириста дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання на нього апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана ним протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , місцезнаходження: вул. Героїв Севастополя, 48, м. Київ, індекс 3061.

Повне судове рішення складено 10.02.2022.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Ольга МУЗИЧЕНКО