Постанова

Іменем України

10 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 754/15628/18

провадження № 61-5527св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року в складі судді Бабко В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Рубан С. М., Заришняк Г. М., Мараєва Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») та просив визнати неправомірними дії АТ «Альфа-Банк» щодо передачі його персональних даних та відомостей стосовно нього, які становлять банківську таємницю; заборонити АТ «Альфа-Банк» передавати його персональні дані та відомості стосовно нього будь-яким третім особам, крім випадків передбачених Законом; визнати дії АТ «Альфа-Банк» такими, що здійснені з використанням нечесної підприємницької практики; та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 490059483 від 18 березня 2008 року, відповідно до якого йому надані кредитні кошти в розмірі 4 543, 37 доларів США для купівлі транспортного засобу.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській Фінансовий Союз» від 27 січня 2009 року з нього на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 32 554, 28 грн. 28 березня 2012 року виконавче провадження з виконання цього рішення було закінчено, інших відкритих виконавчих проваджень стосовно нього немає. Будь-якої заборгованості перед відповідачем він немає.

Однак у період з 2012 року по теперішній час представники відповідача здійснюють йому, його родичам та партнерам по бізнесу постійні телефоні дзвінки з вимогами погасити заборгованість за кредитним договором у розмірі 700 000 грн. Крім того надсилають листи з погрозами про відвідування відповідачем його помешкання, звернення до суду та до правоохоронних органів. Вказані листи містять зображення тюремних решіток та наручників з відповідними залякуваннями «зміни свій статус».

У зв`язку з викладеним вважав, що банком порушується банківська таємниця щодо нерозголошення особистих даних клієнта, банк здійснює нечесну підприємницьку практику, яка є дуже агресивною, тому просив позов задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 073, 60 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки доказів розголошення відповідачем будь-якої інформації про ОСОБА_1 , яка містить банківську таємницю, та ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності позивач не надав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 3 073, 60 грн скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким компенсовано за рахунок державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції не врахував, що позивач є споживачем послуг та звільнений від сплати судового збору в цій справі, а тому помилково стягнув з нього судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року та Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-856цс15 та постанові Верховного суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не повно з`ясували обставини справи, не врахували, що правовідносини між сторонами за кредитним договором припинені, а тому дії відповідача щодо звернення до нього з будь-якими вимогами про стягнення заборгованості є незаконними, свідчать про те, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику, яка до того ж є агресивною, що підтверджується численними телефонними дзвінками та повідомленнями, які надходили на його адресу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

05 травня 2020 року справа № 754/15628/18 надійшла до Верховного Суду.

Представник АТ «Альфа-Банк» Матвійчук М. З. надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що 18 березня 2008року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 490059483, відповідно до умов якого позивачу надані кредитні кошти врозмірі 4 543, 37 доларів США для купівлі транспортного засобу на строк до 18 березня 2011 року.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській Фінансовий Союз» від 27 січня 2009 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 32 554, 28 грн.

На виконання вказаного рішення 19 серпня 2009 року Новозаводським районним судом міста Чернігова було видано виконавчий лист № 6-941/09, який перебував на виконанні в Деснянському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у місті Києві.

Постановою державного виконавця від 28 березня 2012 року виконавче провадження закінчено в зв`язку із фактичним повним виконанням рішення.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській Фінансовий Союз» від 18 червня 2014 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 718 538, 20 грн.

На виконання вказаного рішення 11 вересня 2014 року Новозаводським районним судом міста Чернігова видано виконавчий лист № 751/8645/14.

29 липня 2019 року постановою приватного виконавця Кошарського О.В. відкрито виконавче провадження № 59667934 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 718 538, 20грн та судових витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 вересня 2019 року в справі про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській Фінансовий Союз» від 18 червня 2014 року за позовом ЗАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки зобов`язані забезпечити збереження банківської таємниці, зокрема, шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю.

Частинами першою, другою статті 1076 ЦК України передбачено, що банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Згідно з частинами першою, четвертою та п`ятою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною, забороняється.

Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції, вживання образливих або загрозливих висловів, загроза здійснити незаконні або неправомірні дії.

Як агресивні забороняються, зокрема такі форми підприємницької практики як здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача.

Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Установивши, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач веде нечесну підприємницьку діяльність, здійснював чи здійснює розголошення будь-якої інформації про нього, яка містить банківську таємницю, а також врахувавши, що питання правомірності нарахування позивачу заборгованості за кредитним договором вирішується в іншій справі й не є предметом даного спору, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах, а тому доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 рокубез змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2019 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко