Дата документу 09.02.2022
ЄУ № 942/297/21
Провадження №2/942/14/22
01 лютого 2022 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Проньки В.В.,
за участю секретаря судового засідання Колесник Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Охтирський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),
В провадженні Новопсковського районного суду Луганської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Охтирський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).
Ухвалою суду від 13.01.2022 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Охтирський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України за заявою позивача.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце судового засідання повідомлені належним чином.
Від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про зменшення розміру судових витрат, в якій остання просила відмовити відповідачу у розподілі судових витрат, посилаючись на те, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданими адвокатом послугами, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх стягнення; відповідачем не виконано вимоги ЦПК України щодо подання суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат; заява відповідача містить вимогу про покладення на позивача судових витрат, що не відповідає положенням ЦПК України, оскільки повинна ставитися вимога саме про відшкодування судових витрат; надана відповідачем квитанція не є належним доказом сплати витрат на правову допомогу, оскільки не є ані квитанцією до прибуткового касового ордера ані банківським документом. Крім того, посилалася на те, що у разі залишення позову без розгляду суд може покласти на сторону позивача судові витрати тільки у випадку необґрунтованих дій позивача, однак дії позивача не є необґрунтованими, оскільки остання стверджує, що заяву про залишення позову без розгляду не подавала. Також позивач зазначила, що оскільки вона була звільнена від сплати судового збору при звернення до суду, то відповідно на неї не може бути покладено відшкодування судових витрат.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Матеріалами справи підтверджується, що представництво інтересів відповідача у справі здійснював адвокат Кутовий Я.А., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2524 від 17.01.2019, на підставі ордеру на надання правничої (правової допомоги) серії ВІ № 1039171 від 30.04.2021, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №30/04/21 від 30.04.2021.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз вказаних норм вказує на те, що для наявності підстав щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу заявник повинен дотриматись вимог, визначених ст. ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України, а саме: подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи та до закінчення судових дебатів у справі сторона повинна зробити відповідну заяву про подачу відповідних доказів для стягнення судових витрат.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року в справі №904/4494/18, та обставина, що позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, є підставою для відмови у відшкодуванні таких судових витрат.
На відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, як на підставу для відмови у відшкодуванні суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 січня 2020 року у справі №551/1136/17.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , подавши відзив на позовну заяву, не визначав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікував понести в зв`язку із розглядом справи, та не заявляв про стягнення витрат на правничу допомогу.
Крім того, зі змісту протоколу судового засідання від 13.01.2022 та звукозапису вказаного судового засідання, слідує, що всупереч визначеному порядку, передбаченому ч.8 ст.141 ЦПК України, представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Кутовим Я.А. не було зроблено відповідної заяви про те, що стороною відповідача буде подано докази на підтвердження розміру судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Таким чином, враховуючи, що стороною відповідача в порушення визначеної процесуальним законом процедури під час подання першої заяви по суті спору (відзиву на позовну заяву) не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а в подальшому під час судового розгляду не зроблено відповідної заяви про подання доказів на підтвердження понесених судових протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 273 ЦПК України, суд
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Охтирський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), відмовити повністю.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційну скаргу на додаткове рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Датою ухвалення додаткового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Вступна та резолютивна частини додаткового рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 01 лютого 2022 року.
Повний текст додаткового рішення складено в нарадчій кімнаті 09 лютого 2022 року.
Суддя: В.В. Пронька