КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4349/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року у складі судді Рибалки Ю.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом, у якому просить зобов`язати акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») повернути їй оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори 11.07.2000 та зареєстрованого за №1-н-1996 або його дублікат, в разі встановлення факту втрати оригіналу такого Свідоцтва.

Одночасно з позовною заявою також було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року вищезазначену позовну заяву та заяву про забезпечення позову передано за підсудністю для розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказано, що не погоджується з висновком суду, оскільки спір виник щодо повернення оригіналу Свідоцтва про право на спадщину за законом, а не стосовно прав володіння, користування та розпорядження майном.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13ст. 7ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, передаючи справу за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва, посилаючись на постанову Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 638/1988/17, виходив з того, що предметом спору є усунення перешкод у здійсненні прав володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, яке знаходиться на території Дніпровського району м. Києва, шляхом зобов`язання вчинити певні дії, та має пред`являтися за місцезнаходженням нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За загальними правилами територіальної юрисдикції (підсудності) позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (частина 2 статті 27 ЦПК України).

Статтею 28 ЦПК України визначені випадки альтернативної підсудності, тобто підсудності за вибором позивача.

Так, частиною 5 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, а згідно із частиною 8 статті 28 ЦПК України позови, які виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до АТ «УкрСиббанк», у якому просила зобов`язати відповідача повернути їй, ОСОБА_1 переданий нею 10 жовтня 2010 року на зберігання до банку оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори 11.07.2000 та зареєстрованого за №1-н-1996 або його дублікат, в разі встановлення факту втрати оригіналу такого Свідоцтва.

Ураховуючи, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та не скористалася правом вибору альтернативної підсудності за ч. 5 ст. 28 ЦПК України й звернулася до Подільського районного суду м. Києва за загальними правилами територіальної підсудності, за місцезнаходженням відповідача.

Положеннями статті 30 ЦПК України визначено перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, такий перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як роз`яснено у пунктах 41, 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", уразі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Поняття "позови, що виникають з приводу нерухомого майна" є ширшим, ніж поняття "позови, де предметом спору є нерухоме майно, а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просить банк повернути Свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане Свідоцтво перебуває на зберіганні у АТ «УкрСиббанк».

Обґрунтовуючи зміст вимог, позивачка зазначала, що відсутність правовстановлюючого документу на майно, яке знаходиться у її володінні та яким встановлено її права на користування, володіння та розпорядження, позбавляє останню прав, зокрема на встановлення лічильників на газо-водопостачання, реєстрації за місцем проживання, тощо. Тобто ОСОБА_1 вбачає чинення збоку відповідача перешкоди у здійсненні права власності.

Таким чином позовні вимоги виникли з приводу нерухомого майна, а саме з порушення права позивача на користування, володіння та розпорядження, квартирою розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тому підсудність за цим позовом має визначатися відповідно до правил, визначених частиною 1 ст. 30 ЦПК України.

У випадку застосування виключної підсудності, передбаченої ст. 30 ЦПК України, правила загальної підсудності, встановлені ч. 1 ст. 27 ЦПК України, не застосовуються.

Аналогічний висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 757/91/19.

Доводи апеляційної скарги про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами не застосовуються правила виключної підсудності, не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 1ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року про передачу справи на розгляд до іншого суду в цій справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанціїзалишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: