Справа № 324/1308/20
Провадження № 2/324/36/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Божко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Пологи в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

При розгляді вказаного кримінального провадження, зокрема, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року відносно ОСОБА_2 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову було скасовано і призначено новий розгляд провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді.

На виконання ухвали Пологівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2020 року про залишення позовної заяви без руху позивачка ОСОБА_1 надіслала до суду уточнену позовну заяву про відшкодування шкоди, завданої злочином, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 50599,69 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., а також стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

На обґрунтування заявлених уточнених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 22 квітня 2018 року о 05 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул.Базарної в м.Гуляйполе Запорізької області в напрямку вул.Соборної. В цей же час поблизу свого будинку АДРЕСА_1 знаходилась ОСОБА_1 . Під час руху водій ОСОБА_2 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху вліво, виїхав за межі проїжджої частини та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами №136 від 06 березня 2013 року, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України згідно висновку експерта №9-375 від 21 червня 2018 року з технічної точки зору знаходиться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) лівої гомілки у верхній третині; закритий перелом кісточки лівої малогомілкової кістки; закритий перелом лівої п`яткової кістки; садна в ділянках лівої нижньої кінцівки; гематома лівого гомілковостопного суглоба, що у клінічному перебігу була ускладнена явищами тромбозу глибоких судин лівої гомілки, які згідно судово-медичної експертизи №736м від 13 червня 2018 року являються небезпечними для життя ушкодженнями, і за цією ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Також отримала травму грудної клітки, яка виражена у вигляді комплексу: закриті переломи 2, 3, 4, 5 ребер ліворуч та 8-го ребра праворуч, закритий перелом кута лівої лопатної кістки; множинні садна грудної клітки ліворуч (без зазначення кількісних та морфологічних характеристик) кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Крім того, в ході вказаного ДТП потерпіла отримала черепно-мозкову травму, яка виражена у вигляді комплексу: ділянки забоїв тканин головного мозку тім`яної долі правої півкулі; садна лівої щічної ділянки, гематома з саднами лівої виличної ділянки (без зазначення кількісних та морфологічних характеристик) кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Крім того, потерпіла в ході даного ДТП отримала множинні садна лівої верхньої кінцівки (без зазначення кількісних та морфологічних характеристик), які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вказане кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000170 від 22 квітня 2018 року.

Оскільки внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала множинні тілесні ушкодження і їй спричинено шкоду, то під час досудового слідства її було визнано потерпілою та цивільним позивачем по кримінальному провадженню.

Також ОСОБА_1 зазначає, що матеріальна шкода, заподіяна їй внаслідок дій ОСОБА_2 , становить 168599,69 грн., яка складається з витрат на лікування, які підтверджені фіскальними чеками з аптек, в сумі 30419,23 грн., та витрат за період 2019-2020 років в сумі 4080,46 грн., однак, не всі чеки збереглися; ендопротезування колінного суглобу після санації рани, яке рекомендовано завідувачем відділення КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради Богдан О.В. (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №7681), згідно платіжного доручення такий протез коштує 119100,00 грн.; вартості проведення операції по встановленню цього протезу та медикаментів, необхідних під час такої операції, зі слів лікаря, приблизно становить 15-20 тис. гривень (до стягнення вона заявляє витрати на проведення операції у сумі 15000,00 грн.). Під час досудового врегулювання спору позивачці ОСОБА_2 було відшкодовано 68000,00 грн., тому залишок невідшкодованої їй матеріальної шкоди становить 100599,69грн. Позивачка також вважає, що протиправними діями ОСОБА_2 їй була заподіяна моральна шкода, яка виразилася у моральних стражданнях через втрату працездатності, втрату можливості вільно пересуватися та через неможливість вести звичайний спосіб життя, оскільки вона постійно прикута до ліжка. ОСОБА_1 пережила серйозний нервовий зрив, який супроводжувався і супроводжується підвищеним артеріальним тиском, безсонням, значною втратою ваги, змінився весь звичайний уклад її життя, внаслідок триваючих страждань вона не може продовжувати активне громадське життя, приймати участь у заходах сім`ї та друзів, не має змоги вийти на вулицю. Заподіяну моральну шкоду з урахуванням характеру, глибини душевних страждань, вимог розумності та справедливості вона оцінює у 100000,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Макаренко О.М. надав до суду відзив на позов, де, зокрема, посилався на те, що протягом 10 днів після ДТП відповідач відшкодував потерпілій кошти в сумі 68000,00 грн., що є вдвічі більшою сумою, ніж витрачені позивачкою кошти на лікування. Крім того, щодо придбання протезу вартістю 119100,00 грн., то таке придбання не відбулося на момент розгляду справи в суді, а позивачкою не підтверджено необхідність придбання саме такого протезу і самого протезування взагалі. Також він зазначає, що автомобіль ВАЗ 2101, яким керував відповідач, був застрахований, що підтверджується полісом №АК/9326699, виданим ПрАТ «СГ «ТАС», який діяв до 24 жовтня 2018 року. Відповідно до умов вказаного страхового полісу, а також вимог чинного законодавства і сталої судової практики саме страховик має виплатити потерпілій від ДТП особі страхову суму на одного потерпілого в розмірі 200000,00 грн. у разі заподіяння шкоди здоров`ю та життю потерпілого, та 100000,00 грн. - в разі заподіяння шкоди майну. Тому він просив у задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на позовну заяву ПрАТ «СГ «ТАС» просило відмовити у задоволенні позовних вимог до страхової компанії в повному обсязі через їх безпідставність та необґрунтованість. В обґрунтування заперечень проти позову ПрАТ «СГ «ТАС» з посиланням на п.2.1 ст.2 та п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначило, що витрати, понесені потерпілим у зв`язку з лікуванням, повинні бути обґрунтовані та документально підтверджені медичним закладом, а саме: кожна витрата повинна підтверджуватися чеками та Витягом з історії хвороби за період лікування у медичному закладі, засвідченим належним чином медичним закладом, в якому повинно зазначатися про призначення даних лікарських препаратів потерпілому. ПрАТ «СГ «ТАС» стверджує, що згідно доданих до позовної заяви документів обґрунтованими та документально підтвердженими є витрати в розмірі 19214,68 грн., а тому вимога про стягнення 100599,69грн. матеріальної шкоди є безпідставною та необґрунтованою. Також ПрАТ «СГ «ТАС» з посиланням на ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, згідно розрахунку ПрАТ «СГ «ТАС» моральна шкода має становити 960,73 грн. (19214,68 грн. / 100 х 5 = 960,73 грн.), а тому вимога про стягнення 100000,00 грн. моральної шкоди також є безпідставною та необґрунтованою. Тому, оскільки ОСОБА_2 було відшкодовано позивачці збитки у сумі 68000,00 грн., що значно перевищує розмір документально обґрунтованих витрат позивачки, ПрАТ «СГ «ТАС» просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до страхової компанії у повному обсязі.

Про місце, дату і час проведення судового засідання учасники справи були повідомлені належним чином, однак, у дане судове засідання вони не з`явилися.

У той же час, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 подали до суду заяви про підтримання позовних вимог у повному обсязі і про розгляд справи без їх участі та без застосування засобів технічної фіксації.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Макаренко О.М. також подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 сторона відповідача заперечує у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, просив справу розглянути без участі відповідача та його представника за наявними доказами.

Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» Кудрявський С.М. також подав до суду заяву, в якій, зокрема, просив долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву, справу розглянути без участі представника страхової компанії та надіслати на її адресу копію рішення у даній справі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, беручи до уваги наполягання позивачки та її представника на задоволенні позову, заперечення проти позову представників відповідачів, дослідивши письмові матеріали цивільної справи №324/1308/20 та матеріали кримінальної справи №315/902/18, з якої вказана цивільна справа була виділена, в частині доказів на обґрунтування цивільного позову та заперечень проти нього представників відповідачів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Із досліджених під час судового засідання матеріалів цивільної справи №324/1308/20 та матеріалів кримінальної справи №315/902/18 судом встановлено, що вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року у справі № 315/902/18 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за таких обставин.

Так, 22 квітня 2018 року о 05 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул.Базарна в м.Гуляйполе Запорізької області в напрямку вул.Соборна. В цей же час поблизу свого будинку АДРЕСА_1 знаходилась ОСОБА_1 . Під час руху водій ОСОБА_2 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху вліво, виїхав за межі проїжджої частини та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами №136 від 06 березня 2013 року, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України згідно висновку експерта №9-375 від 21 червня 2018 року з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) лівої гомілки у верхній третині; закритий перелом кісточки лівої малогомілкової кістки; закритий перелом лівої п`яткової кістки; садна в ділянках лівої нижньої кінцівки; гематома лівого гомілковостопного суглоба, що у клінічному перебігу була ускладнена явищами тромбозу глибоких судин лівої гомілки, які згідно судово-медичної експертизи №736м від 13 червня 2018 року, являються небезпечними для життя ушкодженнями, і за цією ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Також отримала травму грудної клітки, яка виражена у вигляді комплексу: закриті переломи 2, 3, 4, 5 ребер ліворуч та 8-го ребра праворуч, закритий перелом кута лівої лопатної кістки; множинні садна грудної клітки ліворуч (без зазначення кількісних та морфологічних характеристик) кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Крім того, в ході вказаного ДТП потерпіла отримала черепно-мозкову травму, яка виражена у вигляді комплексу: ділянки забоїв тканин головного мозку тім`яної долі правої півкулі; садна лівої щічної ділянки, гематома з саднами лівої виличної ділянки (без зазначення кількісних та морфологічних характеристик) кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

Вказаним вироком ОСОБА_2 було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, на підставі ст.75 КК України звільнено його від відбування покарання з іспитовим строком один рік шість місяців, покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 ч.1 п. п. 1, 2 КК України, цивільний позов задоволено частково, стягнуто із засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди грошові кошти в сумі 40000,00 грн., решту позовних вимог залишено без задоволення, цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без задоволення, вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів, скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2018 року на автомобіль «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року у справі № 315/902/18 в частині вирішення цивільного позову було скасовано і призначено новий розгляд провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді.

Із копії довідки КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР від 01 червня 2018 року №3150 та копії Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №7681 травматологічного відділення КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР з 24 квітня 2018 року по 01 червня 2018 року з таким діагнозом: відкритий осколковий перелом лівої великогомілкової кістки в верхній третині, забій грудної клітини, перелом 2-4 ребер, закритий перелом лівої п`яточної кістки зі зміщенням, забій живота, ЗЧМТ: струс головного мозку, множинні садна та гематома м`яких тканин обличчя, тулуба, кінцівок, тромбоз глибоких вен лівої нижньої кінцівки. При цьому, із копії Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №7681 травматологічного відділення КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР також встановлено, що ОСОБА_1 була оглянута зав. кафедри М.Л. Головахою та зав. відділення О.В. Богдан і їй рекомендовано ендопротезування колінного суглоба після санації рани.

Також судом було досліджено копію висновку консультанта від 11 березня 2020 року доктора медичних наук, професора М.Л.Головахи, з якого вбачається, що висновок складений на підставі рентгенограм, наданих дочкою ОСОБА_1 , рекомендовано пацієнтці тотальне ендопротезування лівого колінного суглобу імплантатом з «ніжками» та фіксованою віссю обертання.

Конкретна марка протезу у вказаних медичних документах не зазначена.

Крім того, із копії Рахунка на оплату №204 від 07 травня 2018 року судом встановлено, що вартість товару «Лінк Ендо-мод.ротаційного протезу колінного суглобу, пателярний фланець, антививіховий, Waldemar Link GmbH & Co KG, Німеччина» становить 119100,00 грн. з ПДВ. При цьому відомостей про фактичну оплату вказаного рахунка матеріали справи не містять.

Також із копії Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №11776 травматологічного відділення КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР судом встановлено, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР з 03 липня 2018 року по 23 серпня 2018 року з таким діагнозом: відкритий осколковий внутрішньосуглобовий перелом лівої великогомілкової кістки в верхній третині, СПО стрижневим апаратом, закритий перелом лівої п`яточної кістки зі зміщенням у стадії консолідації, трофічна рана в/3 лівої гомілки, ІБС, диф. кардіосклероз, дисциркуляторна енцефалопатія.

Крім того, на обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою було надано і судом було досліджено копії чеків щодо придбання товарів (ліків, товарів медичного і гігієнічного призначення та соків, тощо) на загальну суму 35485,55 грн., у той час як позивачка в уточненій позовній заяві зазначила вимогу щодо відшкодування витрат на лікування у сумі 34499,69 грн.

Також із матеріалів справи вбачається, що відповідальність ОСОБА_2 як власника (користувача) джерела підвищеної небезпеки була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», що підтверджується копією полісу №АК/9326699 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПрАТ «СГ «ТАС» 24 жовтня 2017 року, і ліміт відповідальності на одного потерпілого у цьому полісі визначено у розмірі 200000,00 грн.

При цьому ОСОБА_1 09 березня 2020 року зверталася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою та повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, копії яких долучені до матеріалів справи, однак, відомостей про результати розгляду вказаних документів матеріали справи не містять.

Судом враховано, що згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог передбачені також у ст.129 Конституції України .

Судом також враховано, що відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на вказані положення ст.509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним і повним відшкодуванням потерпілому шкоди особою, яка завдала шкоду та зобов`язана її компенсувати. Сторонами деліктного зобов`язання, за загальним правилом, виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Тобто, ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Водночас, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, яка регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, законодавством чітко встановлено порядок відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Як вже зазначалося вище, відповідальність ОСОБА_2 як власника (користувача) джерела підвищеної небезпеки була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу №АК/9326699 від 24 жовтня 2017 року.

Тобто, у даному випадку саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати завдану шкоду у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який за наведеним вище полісом складає 200000,00 грн.

У той же час, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, яка вказана у ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, хоча ПрАТ «СГ «ТАС» і не завдало шкоди позивачці, але саме воно є зобов`язаним суб`єктом перед ОСОБА_1 щодо виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди - ОСОБА_2 у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) від 03 жовтня 2018 року, та правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові №336/2892/18 (провадження №61-15830св19) від 21 квітня 2021 року.

Судом також враховано, що відповідно до ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Як вже зазначалося вище, на обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою було надано копії чеків щодо придбання товарів (ліків, товарів медичного і гігієнічного призначення та соків, тощо) на загальну суму 35485,55 грн., у той час як в уточненій позовній заяві вона зазначила вимогу щодо відшкодування витрат на лікування у сумі лише 34499,69 грн.

При цьому, проаналізувавши вказані документи, суд вважає заявлений позивачкою для відшкодування розмір витрат на лікування у сумі 34499,69 грн. належним чином обґрунтованим і документально підтвердженим.

Посилання ПрАТ «СГ «ТАС» на те, що позивачкою не надано медичних документів на підтвердження того, що всі без виключення придбані нею лікарські засоби та інші товари були призначені лікарями, суд до уваги не приймає, адже у відповідності до наданих Виписок із медичної карти стаціонарного хворого та обставин, встановлених вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року у справі №315/902/18, ОСОБА_1 дійсно в результаті ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, їй було проведено кілька операцій, а медичні препарати і вироби медичного та гігієнічного призначення, на придбання яких позивачка надала чеки, за своїм призначенням, на переконання суду, не суперечать обсягу та характеру проведеного лікування.

Також суд не бере до уваги і посилання ПрАТ «СГ «ТАС» на те, що позивачкою у наданих чеках відображено так звані «необґрунтовані витрати», серед яких, зокрема, придбання пакетів, шприців, соків, туалетного паперу, тощо, оскільки, як вже неодноразово зазначалося вище, загальна сума витрачених позивачкою коштів відповідно до усіх наданих нею фіскальних чеків перевищує заявлену нею до стягнення суму витрат на лікування.

Крім того, суд не бере до уваги і посилання ПрАТ «СГ «ТАС» на те, що надані позивачкою копії документів у своїй більшості є неякісними, оскільки дана обставина не спростовує сам факт понесення відповідних витрат позивачкою і представник даного відповідача зі свого боку також не заявляв клопотання про витребування у позивачки оригіналів цих документів для огляду у випадку наявності сумнівів щодо їх дійсного змісту.

Що стосується заявлених позивачкою вимог про стягнення на її користь витрат на придбання протеза у сумі 119100,00 грн. та вартості медикаментів для проведення операції по його встановленню у сумі 15000,00 грн., суд вважає ці витрати документально не підтвердженими.

При цьому суд не бере до уваги надану ОСОБА_1 копію рахунку на оплату №204 від 07 травня 2018 року, згідно якого вартість товару: «Лінк Ендо-мод.ротаційного протезу колінного суглобу, папелярний фланець, антививіховий, Waldemar Link GmbH & Co KG, Німеччина» становить 119100,00 грн. з ПДВ, оскільки до суду не було надано доказів оплати вказаного рахунка та доказів того, що встановлення саме такого імплантату потребує потерпіла, як і не було надано відомостей щодо наявності аналогів такого імплантату та їх вартості.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачкою взагалі не було надано до суду жодних доказів на підтвердження розміру витрат на операцію по протезуванню в сумі 15000,00 грн. та факту дійсного понесення таких витрат станом на час розгляду даної справи.

Зважаючи на вказане вище, суд приходить до висновку, що оскільки заявлений позивачкою і документально підтверджений розмір відшкодування витрат на лікування у сумі 34499,69 грн. не перевищує ліміт відповідальності, передбачений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9326699 від 24 жовтня 2017 року, який складає 200000,00 грн., вказані витрати мають бути стягнуті у повному обсязі з ПрАТ «СГ «ТАС».

При цьому сплачена ОСОБА_2 на користь позивачки сума 68000,00 грн. за спричинені моральні страждання та на відшкодування матеріальної шкоди не позбавляє саме ПрАТ «СГ «ТАС» обов`язку нести цивільно-правову відповідальність перед ОСОБА_1 у повному обсязі.

Крім того, оскільки заявлені позивачкою до відшкодування витрати на протезування у загальній сумі 134100,00 грн. не були підтверджені належними і допустимими доказами, суд вважає безпідставним зарахування позивачкою при визначенні розміру саме заподіяної матеріальної шкоди сплачених добровільно ОСОБА_2 на її користь коштів у розмірі 68000,00 грн., а також не вбачає підстав покладення вказаних витрат на протезування на жодного із відповідачів, у зв`язку з чим у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити.

Щодо відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» заподіяної позивачці моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. суд зазначає таке.

Згідно зі ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи, що з ПрАТ «СГ «ТАС» підлягають стягненню витрати на лікування позивачки у сумі 34499,69 грн., зі страховика також слід стягнути на відшкодування моральної шкоди 1724,98 грн., (розрахунок: 34499,69 грн. х 5/100), а у задоволенні іншої частини вказаних позовних вимог необхідно відмовити.

Щодо відшкодування ОСОБА_2 заподіяної позивачці моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. суд зазначає таке.

За змістом ст.1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно із ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вимоги позивачки щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 обґрунтовуються емоційними переживання потерпілої у зв`язку з протиправним ушкодженням її здоров`я, яке характеризується суттєвими обмеженнями в реалізації рухових здібностей та містить ризики для повноцінної життєдіяльності особи. Суд бере до уваги і вік потерпілої, яка є особою похилого віку, непрацездатною, що у сукупності посилює глибину переживань потерпілої та свідчить про певні труднощі в поновленні звичного способу життя і можливості підтримувати власну життєдіяльність на гідному рівні в подальшому.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що позивачка в уточненій позовній заяві сама визначила розмір відшкодування заподіяної їй ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 50000,00 грн., суд приходить до висновку, що ця сума є належним чином обґрунтованою.

У той же час, як зазначає і сама позивачка, ОСОБА_2 добровільно у позасудовому порядку сплатив 68000,00 грн. у якості відшкодування заподіяної шкоди і ці кошти позивачка врахувала у повному обсязі при визначенні розміру заподіяної їй матеріальної шкоди.

Оскільки, як зазначалося вище, суд не знайшов правових підстав для стягнення безпосередньо із ОСОБА_2 коштів на відшкодування заподіяної ОСОБА_1 матеріальної шкоди, тому суд, виходячи із засад розумності та справедливості, не вбачає підстав для зарахування фактично сплачених ним коштів на відшкодування матеріальної шкоди і враховує ці кошти при вирішенні питання щодо відшкодування саме моральної шкоди.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому, оскільки, позивачка в уточненій позовній заяві просила стягнути з ОСОБА_2 50000,00 грн. у якості відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, а він фактично сплатив їй 68000,00 грн., суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Крім того, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», за правилами ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» на користь держави судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 510,62 грн. (розрахунок: судовий збір, який мав бути сплачений при поданні позову до суду у 2018 році за вимоги до даного відповідача, 1409,60 грн. множимо на суму задоволених позовних вимог 36224,67 грн. і ділимо на суму заявлених позовних вимог до даного відповідача 100000,00 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 10, 11, 12, 13, 18, 81, 128, 133, 141, 211, 223, 247 ч.2, 259 ч.6, 263, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, адреса: м.Київ, вул.Перемоги,65) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 34499 (тридцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 69 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, адреса: м.Київ, вул.Перемоги,65) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , в якості відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 1724 (одну тисячу сімсот двадцять чотири) грн. 98 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, адреса: м.Київ, вул.Перемоги,65) на користь держави судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору, у сумі 510 (п`ятсот десять) грн. 62 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Кацаренко І. О.