Справа № 185/2828/21
Провадження № 2/185/151/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 лютого 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засіданні Авджи А.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання права на земельну частку (пай)

В С Т А Н О В И В

Позивач 13.04.2021 року звернувся до суду з позовом до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач просить суд визнати за ним, право на земельний пай розміром 5,29 умовних кадастрових гектар із земель колишнього КСП «Межиріч» Павлоградського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його рідний батько ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , було заведено спадкову справу №340/1997 у Другій Павлоградській держнотконторі. На момент смерті батька було два спадкоємці першої черги: позивач його син та його мати ОСОБА_4 . Вони подали заяви про прийняття спадщини, на підставі яких була заведена спадкова справа №340/1997 до майна померлого ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла та після її смерті у Другій державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №99/2019 р. Позивачем було прийнято спадщину після її смерті, та оформлено деяке майно. Інших спадкоємців у баби немає.

15.01.2020 року позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після померлого батька та баби і 15.01.2020 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельний пай.

Позивач вважає, що є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_3 та баби ОСОБА_4 .

Крім нього, наявний ще потенційний спадкоємець, рідний брат та син померлого батька ОСОБА_2 , 1972 р.н., однак по теперішній час він із заявою про прийняття спадщини не звертався, спільно із спадкодавцями не проживав та не був зареєстрований.

Батьки, ще коли вони з братом були у неповнолітньому віці, розірвали шлюб та стали проживати окремо (приблизно у 1970-х роках). Мати забрала брата із собою, а позивач залишився проживати з батьком. З цього часу брат не проживав з батьком та не був зареєстрований з ним за однією адресою.

Брат «автоматично» не прийняв спадщину, крім того заяву про прийняття спадщину до цього часу не подавав. Таким чином, він є тільки «потенційним спадкоємцем» у випадку якщо зможе поновити строк для прийняття спадщини.

Оскільки до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті і відповідно до ст. 1219 ЦК України в переліку прав, які не входять до складу спадщини відсутнє право на земельний пай, то позивач разом з ОСОБА_4 прийняли спадщину в тому числі право на земельний пай після смерті ОСОБА_4 , який не встиг переоформити пай на себе.

ОСОБА_4 також не встигла оформити свою частину права на земельний пай. яку мала право оформити в якості спадкового майна після смерті свого сина ОСОБА_3 , оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вважає, що суд може визнати за ним право власності на це майно оскільки він є єдиним спадкоємцем після померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 12.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 22.12.2022 року було закрито підготовче судове засідання і справа призначена до розгляду по суті.

Сторони по справі у своїх заявах просили суд розглянути справу без їх участі у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне. Згідно записів у трудовій книжці, ОСОБА_3 був членом колгоспу «імені XXII з`їзду КПРС», який згодом було перейменовано у колгосп «Межиріч», 21.10.1996 року звільнений з членів КСП у зв`язку зі смертю.

Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області без номера, згідно додатку до державного акта на право колективної власності на землю, виданого колгоспу «Межиріч» серії ДП від 20 січня 1994 року, який за рішенням Межиріцької сільської ради від 20.03.2000 № 11 вважається виданим КСП «Межиріч», а саме: списку громадян ОСОБА_3 значиться під порядковим номером 45.

Згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів колективного сільськогосподарського підприємства «Межиріч» Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання, земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства.

Як роз`яснив Верховний Суд України в пункті 24 постанови Пленуму №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Статтями 1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться колишні члени колективних сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Тобто, основним первинним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат про право на земельну частку (пай). Як вбачається з матеріалів справи, позивач сертифікат про право на земельну частку (пай) не отримав.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством нього акта.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №9396/1683/18ц.

Отже, сам лише факт включення громадянина до списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, не є достатньою підставою для виникнення у особи права на земельну частку (пай). Для цього також необхідно, щоб відповідне КСП отримало державний акт у встановленому законом порядку, а громадянин дійсно перебував у членських відносинах з таким КСП на момент видачі державного акту.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується па праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членство у КСП було добровільним та передбачало написання заяви про вступ у члени КСП.

Позивач посилається на факт членства у колгоспі "Межиріч", що підтверджується записами у трудовій книжці.

Разом з тим, в порушення єт.89 ЦПК України, позивачами не надано до суду доказів вступу саме в члени КСП «Межиріч», як того вимагає чинне законодавство. При цьому, перебування у трудових відносинах з певним колгоспом або КСП не є доказом членства особи у колективному підприємстві.

Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була членом та включена до списку, що додасться до державного акта па право колективної власності на землю.

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц (провадження №61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі №627/66/17 (провадження №61-42431 св 18), від 20 травня 2020 року у справі №384/642/17 (провадження №61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-181 1 3св 19), від 22 жовтня 2020 року у справі №149/2978/18 (провадження №61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі №637/672/19ц (провадження №61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі №609/1117/18 (провадження №61-5685св19).

Крім того, сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання ним державного акту на право колективної власності на землю, не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП. До вручення зазначеного акту власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП.

Відповідно до копії рішення Межиріцької сільської ради №11 від 24 березня 2000 року КСП «Межиріч» набуло право колективної власності на землю колгоспу «Межиріч» з 18 січня 1997 року. Таким чином, станом на день одержання КСП «Межиріч» державного акта на право колективної власності на землю, померлий батько позивача не був членом зазначеного КСП.

Незважаючи на те, що батько позивача був включений до списку громадян, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, виданого колгоспу «Межиріч», право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності підприємства він не набув.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст, 50 Закону України "Про власність" і ст. 71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки, згідно рішення Межиріцької сільської ради від 24,03.2000 року № 11 Державний акт на право колективної власності на землю, виданий колгоспу "Межиріч" серії ДП від 20.01.1994 вважається виданим КСП "Межиріч", право на звернення до суду у ОСОБА_5 виникло у 2000 році, тому трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, витрати на судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.263, 264, 265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Витрати на судовий збір покласти на ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін