Ухвала

09 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 464/1082/20

провадження № 61-853ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року у складі судді Дулебка Н. І та постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Крайник Н. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати відповідь на заяву від 04 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернувся до суду з позовом, у якому просив, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, визнати бездіяльність Первинної профспілкової організації Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 протиправною; зобов`язати відповідача поновити позивача у члени профспілки; зобов`язати відповідача надати відповідь на заяву від 04 березня 2019 року щодо виключення з профспілки.

Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що на підставі рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2019 року його поновлено на роботі водієм автобуса. 12 квітня 2019 року позивача вдруге незаконно звільнено з роботи.

З 2016 року позивач є членом профспілки, у зв`язку з чим роботодавцем щомісячно вираховувалися профспілкові внески із заробітної плати.

04 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявами про прийняття його у члени профспілки, надання можливості ознайомитись із статутом Первинної профспілкової організації Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1, надання інформації, чи є він членом профспілки та на якій підставі був виключений.

Однак відповіді щодо порушених у заяві питань чи відмови в задоволенні вимог не отримав. Позивачу достовірно не відомо те, чи вважається він членом профспілки, оскільки отримана ним інформація є суперечливою. Зокрема, із відповіді від 11 квітня 2019 року № 04/04 ОСОБА_1 повідомлено, що він не є членом первинної профспілкової організації. Разом з цим, із відповіді об`єднання профспілок Львівщини № Б-21 від 12 липня 2019 року слідує, що позивач був членом профспілки на момент другого звільнення - 12 квітня 2019 року.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання поновити у члени профспілки.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що листом від 01 квітня 2019 року № 03/04 позивачу надано відповідь, відповідно до змісту якої, оскільки ОСОБА_1 звільнений, відповідно він не є членом профспілки, також 17 березня 2020 року на адресу позивача направлено відзив на позов до якого, серед іншого, долучено відповідь на звернення від 04 березня 2019 року, під час розгляду справи ОСОБА_1 підтверджено отримання ним відповіді на звернення від 04 березня 2019 року.

За наведених обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, констатував, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки дії відповідача відповідали вимогам Закону України «Про звернення громадян».

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня2021 року, у якій він просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення та зобов`язати надати відповідь на заяву від 04 березня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у даній справі є вимоги немайнового характеру про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати відповідь на звернення.

Зазначена справа не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення

від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі незначної складності, що не підлягають касаційному оскарженню і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 вересня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати відповідь на заяву від 04 березня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко