Провадження № 2/712/895/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ПИРОЖЕНКО С.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України,

В С Т А Н О В И В:

15 жовтня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , в якій він просить стягнути з Російської Федерації на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 164 768 грн. 50 коп., а також відшкодування майнової шкоди 922 568 грн. 41 коп.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, держава гарантує додержання положень зазначеної Конвенції.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Відповідно до частини четвертої статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Отже, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

З метою дотримання норм міжнародного права й норм ЦПК України суди повинні перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі надіслати відповідачу у встановленому порядку позовної заяви із додатками і з`ясувати, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд спору в судах України. З`ясування цього питання має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки від цього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесу України.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року, справа №711/16/19; від 9 вересня 2020 року, справа №321/211/20.

26 жовтня 2021 року та повторно 10 січня 2022 року судом направлено до Міністерства Закордонних Справ України для вручення та відому Посольства Російської Федерації в Україні копію позовної заяви ОСОБА_2 з додатками та запропоновано у встановлений судом строк повідомити суд про те, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації, як компетентного органу держави Російської федерації, на розгляд вказаної цивільної справи в суді України.

22 листопада 2021 року на адресу суду надійшов Лист № 721/17-636-284 від МЗС України проте, що у відповідності до положень статі 32 віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», направлено ноту від 10 листопада 2021 року № 220/22-650-89370 до Посольства РФ в Україні в якій зокрема міститься прохання до МЗС РФ поінформувати про згоду РФ на участь Посольства РФ в Україні у вищевказаній цивільні справі у якості відповідача компетентного органу РФ, що виступатиме від її імені.

Крім того, у вище зазначеному листі вказано, що на момент підготовки зазначеного листа відповіді від російської сторони не надходило, та у випадку надходження такої позиції Міністерство інформуватиме додатково.

26 січня 2022 року на адресу суду надійшов Лист № 721/17-636-13 від МЗС України, про те, що станом на 25 січня 2022 року відповіді або будь-якої іншої реакції російської сторони на ноту МЗС України від 10 листопада 2021 року № 220/22-650-89370 з питання отримання згоди РФ на відмову від судового імунітету під час розгляду судом вище зазначеної цивільної справи не надходила та у випадку надходження такої позиції міністерство інформуватиме додатково.

Таким чином, станом на 04 лютого 2022 року дипломатичним представником Російської Федерації, як компетентним органом держави Російської Федерації згоди на розгляд вказаної цивільної справи в суді України не надано.

Оскільки позовні вимоги пред`явлені до Російської Федерації - держави, що користується судовим імунітетом, яка через свої компетентні органи згоди на залучення її до участі у справі в суді України, як відповідача, не надала, то зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом України, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд звертає увагу на те, що застосування судового імунітету не є відмовою у доступі до правосуддя, оскільки держава може бути учасником справи у своїх національних судах.

Керуючись ст.ст. 186, 258-260,268 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Соснівського

районного суду м Черкаси С.А.ПИРОЖЕНКО