Справа № 473/3587/21
РІШЕННЯ

іменем України

"07" лютого 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судових засідань Кріпак Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з обумовленим позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14 січня 2000 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області.

Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0320 га, призначеній для його обслуговування. Між тим право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на належну відчужувачу земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка необхідна для їх обслуговування, позивачка просила визнати її власником земельної ділянки, площею 0,0320 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення справи залишив на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, судом, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення. Про причину неявки суду не повідомив.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. Надіслала заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області помер ОСОБА_4 . За життя останній склав заповіт, який був посвідчений 29.07.1997 приватним нотаріусом Вознесенського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області Омельчук І.М.

Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_4 заповів належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 (до зміни назви Куйбишева) своїй дочці ОСОБА_1 .

Спадщину після смерті вказаної особи прийняли позивачка ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_3 :

-14.01.2000 державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 (до зміни назви Куйбишева);

-20.12.1999 державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області на ім`я ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частки грошових внесків, які зберігаються в АТ «Державний ощадний банк України», Республіканському Агропромбанку "Україна";

-20.12.1999 державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області на ім`я ОСОБА_3 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частки грошових внесків, які зберігаються в АТ «Державний ощадний банк України», Республіканському Агропромбанку "Україна".

Проте, позивачка ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити спадкові права відносно земельної ділянки, яка була надана для обслуговування житлового будинку, в зв`язку з відсутністю належних документів, що підтверджували право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 придбав обумовлений житловий будинок у ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 20 липня 1995 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0320 га, призначеній для його обслуговування.

Право власності на вказану земельну зареєстровано за ОСОБА_2 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 15 лютого 1994 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області на підставі рішення виконкому за №301 від 28 грудня 1993 року. Обумовлений правовстановлюючий документ зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3476.

Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком,будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Аналогічні роз`яснення надав й Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»(п. 18ґ).

Виходячи з наведеного, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

За таких обставин, до ОСОБА_4 перейшло право власності на спірну земельну ділянку, отже остання ввійшла до складу спадщини.

Згідно положень Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк у порядку, передбаченому законом.

В силу ч.ч.2,3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Правило вказаної статті про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності (п.10 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7).

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивачка ОСОБА_1 не має іншої можливості захистити своє право на земельну ділянку, суд вважає, що право останньої підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.12,13,76-83, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0320 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та надана для обслуговування житлового будинку (що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 15 лютого 1994 року 19 жовтня 1993 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за № 3476).

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан