Єдиний унікальний номер 225/3137/20
Номер провадження 22-ц/804/21/22
Номер провадження 22-ц/804/21/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 21 травня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Соляник А.В. у м. Торецьк Донецької області, повний текст судового рішення складено 21 травня 2021 року) у цивільній справі №225/3137/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що є здобувачем вищої освіти в Навчально-науковому професійно-педагогічному інституті Української інженерно-педагогічної академії (м. Бахмут) за спеціальністю 015.10 «Професійна освіта (комп`ютерні технології)» з денною формою навчання. У зв`язку із цим в нього є необхідність в організації побуту за місцем навчання (харчування, оренда житла, проїзд у транспорті), та у купівлі наукової літератури й періодики для навчання. Данні витрати не можливо покрити за рахунок отриманої ним стипендії, а розмір допомоги від його матері - ОСОБА_3 є незначним у зв`язку із безробіттям останньої. При цьому зазначає, що не в змозі влаштуватися на роботу через денну форму навчання. Відповідач же у справі є його батьком та має можливість надавати йому матеріальну допомогу на навчання, оскільки він працює в галузі нафто-добувальної промисловості та має стабільний значний дохід, однак не хоче надавати таку допомогу в добровільному порядку.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на період навчання в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішенням Дзержинського міського суду від 21 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, звертає увагу, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи призначений на 22 квітня 2021 року та 21 травня 2021 року, а тому був позбавлений можливості надати докази на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема докази понесених ним витрат на організацію навчання, побуту, сплату за проживання в гуртожитку тощо. Тому просив суд апеляційної інстанції долучити їх до справи та дослідивши, дати їм належну оцінку.

Відповідач по справі сумлінно виконував рішення суду щодо перерахування на його користь аліментів до досягнення повноліття, які розраховувались від заробітної плати його батька. А тому вважає доведеним можливість ОСОБА_2 надавити йому допомогу на навчання.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 липня 2021 року провадження по справі було

зупинено на час виконання окремого доручення по врученню документів відповідачу.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року провадження по справі відновлено.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 4,6 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною 3 цієї статті встановлено,що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України та розглядається в спрощеному порядку, а ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи із того, що ціна позову визначена сукупністю всіх виплат,але не більше ніж за шість місяців (стаття 176 ч.1п.3), розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статті 199 СК України.

Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199,200,201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомоги; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

З аналізу вищенаведених норм сімейного законодавства вбачається, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При розгляді справ даної категорії позивач, як здобувач освіти повинен довести наявність потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 є батьком позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг повноліття та продовжує навчатися в Навчально-науковому професійно-педагогічному інституті Української інженерно-педагогічної академії (м. Бахмут) з денною формою навчання за кошти державного (регіонального) бюджету.

З доданих до апеляційної скарги документів, які були долучені до матеріалів справи ухвалою від 21 липня 2021 року вбачається, що були придбані канцелярські товари (папір, ручки, зошити, файли, клей тощо), господарські товари (чайник електричний, електроплитка, каструля, миска, сковорідка тощо),придбані в листопаді 2019 року спортивні товари (шорти для плавання, шапка, спортивне взуття), абонемент на відвідування тренажерної зали в 2019 році, а також оплата за гуртожиток. Однак надані чеки за 2019 та 2020 рік не містять прізвища особи, яка придбавала зазначені товари.

Згідно із довідкою від 24.09.2020 року ОСОБА_1 тимчасово з 01 вересня 2020 року проживає без прописки у гуртожитку Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури за адресою: АДРЕСА_1 , за який відповідно до квитанції наданої апеляційному суду сплатив у жовтні 2020 року 1044,31 грн. При цьому він також взятий на облік як внутрішньо переміщена особа із АДРЕСА_2 .

За інформацією з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів ОСОБА_1 отримує стипендію в розмірі 1266 грн.,що на рівні середньоквартального розміру складає 3500 грн.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.10.18 року у справі № 910/18036/17.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 до позовної заяви додано лише копію свідоцтва про народження, витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та довідку про навчання у вищому навчальному закладі. Інших належних та допустимих доказів до суду першої інстанції надано не було. Хоча згідно положень статті 175 ЦПК України в позовній заяві позивач зобов`язаний викласти обставини,якими він обгрунтовує свої вимоги та зазначає докази,що підтверджують вказані обставини.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач навчається на денній формі навчання за державним замовленням, та отримує стипендію як внутрішньо переміщена особа. Позивач не довів існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є його процесуальним обов`язком, не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням,а тому правильно відмовив у задоволені позовних вимог за недоведеністю.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду,викладеному у постанові від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17.

Додані до апеляційної скарги копії квитанцій у переважній більшості стосуються покупок господарських товарів, не пов`язаних з навчанням (каструлі, чайник, таз тощо), а також надання послуг тренажерного залу, які у своїй сукупності не є витратами на навчання. Також не є витратами, пов`язаними із навчанням, купівля спортивного спорядження, адже спеціалізація, за якою навчається позивач, пов`язана з комп`ютерними технологіями. Щодо доводів апеляції скарги з приводу купівлі персонального комп`ютера, який вже був у вжитку, для навчання, то ця інформація не підтверджена належними та допустимим доказами у справі.

Надані ж квитанції про купівлю канцелярських товарів, оплата послуг Інтернету та проживання у гуртожитку тільки за один місяць не дають у повній мірі картину загальної сукупності витрат позивача у зв`язку із навчанням за один місяць. Крім того,надані квитанції не підтверджують того, що саме позивачем понесено такі витрати, оскільки в квитанціях не зазначено особу, яка здійснювала ці покупки.

При цьому правильно було зазначено судом першої інстанції,що позивач, посилаючись на те, що працевлаштованість батька у сфері нафтодобувної промисловості свідчить про його стабільний дохід, не надає жодного доказу з цього приводу та не заявляв клопотання про витребування цих доказів. Зазначене також унеможливлює встановлення розміру доходів відповідача для оцінки його можливості надавати допомогу на навчання повнолітній дитині. Посилання позивача на стабільну та повномірну сплату аліментів відповідачем на його корить до досягнення вісімнадцятирічного віку, як на можливість сплати аліментів на навчання не приймається судом до уваги оскільки стосується іншого періоду та обставин справи.

Крім того, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися після досягнення повноліття відповідно до положень статті 199 СК України виникає також за наявності у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення в оскаржуваній частині не впливають.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність їх відхилення, так як суд першої інстанції розглянув справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Згідно вимог ч.2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх яка є не обов`язковою.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями, які мають бути вручені завчасно ( ч.ч. 4,5 ст.128 ЦПК України).

Однак з матеріалів справи вбачається, що після поновлення провадження у справі ухвалою від 14 квітня 2021 року позивачу не направлялося жодного документу, у тому числі і судової повістки на 21 травня 2021 року. При цьому матеріали справи також містять заяву позивача про розгляд справи у його відсутності та не заперечення останнього проти ухвалення заочного рішення, що не є підставою для не повідомлення позивача про час та місце судових засідань.

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині того, що позивача не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, а саме 21 травня 2021 року, заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки зазначене є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог процесуального закону щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив ОСОБА_1 можливості дати пояснення по суті заяви та надати суду відповідні підтвердження або докази щодо порушеного перед судом питання.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Однак, як зазначалось вище інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо розгляду справи по суті заявлених вимог.

За наведених підстав, заочне рішення Дзержинського міського суду від 21 травня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», апеляційна скарги скарга була задоволена в частині недотримання процесуальних норм, а в задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.368, 369, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського міського суду від 21 травня 2021 року скасувати та постановити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: