ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1404/22
провадження № 6/753/176/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судових засідань Радченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2022 року подання було передано судді Шаповаловій К.В. Фактично передано судді - 4 лютого 2022 року (у період часу з 24 січня по 3 лютого 2022 року включно суддя Шаповалова К.В. перебувала на лікарняному).

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавче провадження № 66972642 з виконання виконавчого листа № 2-3626/10, виданого 3 серпня 2017 року Дарницьким районним судом міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу у розмірі 924403,08 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року у справі замінено стягувача з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

29 вересня 2021 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 66972642, яку 30 вересня 2021 року надіслано боржнику ОСОБА_1 .

Приватний виконавець зазначає, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача на користь банку, боржник борг не сплатив. На думку державного виконавця, боржник, ігнорує законні вимоги виконавця та ухиляється від виконання судового рішення, що є підставою для задоволення подання та тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Разом із поданням приватним виконавцем подано заяву про розгляд подання у його відсутність.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

На виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавче провадження № 66972642 з виконання виконавчого листа № 2-3626/10, виданого 3 серпня 2017 року Дарницьким районним судом міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу у розмірі 924403,08 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року у справі замінено стягувача з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

29 вересня 2021 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 66972642.

На підтвердження надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику приватного виконавця, заявником суду надано копію фіскального чеку та роздруківку із сайту «Укрпошти», про те, що певні повідомлення повернулись до відправника за закінчення терміну зберігання.

Приватним виконавцем до подання не надано доказів того що за вказаним фіскальним чеком боржнику надсилалась саме постанова про відкриття виконавчого провадження та вимога (опис вкладення відсутній). Крім того, з фіскального чеку неможливо встановити, за якою адресою надсилались документи боржнику. Отже, матеріали справи не містять доказів про належне отримання боржником вказаного виклику та постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в матеріалах подання відсутні належні та допустимі докази того, що боржник ОСОБА_1 належним чином повідомлений про існування вищезазначеного виконавчого провадження в порядку, регламентованому Законом України «Про виконавче провадження». Як зазначив сам приватний виконавець та долучив до подання докази, боржник ОСОБА_1 не значиться зареєстрованим у м. Києві та Київській області. Доказів вживання приватним виконавцем заходів для встановлення зареєстрованого місця проживання боржника за межами міста Києва та Київської області суду надано не було.

Також відсутні належні докази надсилання та отримання боржником виклику приватного виконавця від 3 листопада 2021 року.

29 вересня 2021 року приватним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника, відповідно до яких було накладено арешт на майно боржника в межах суми боргу з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 1017153,39 грн.

Крім того, 29 вересня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми 1017153,39 грн та здійснено запити до відповідних державних органів щодо встановлення наявності у боржника ОСОБА_1 у власності рухомого/нерухомого майна, за рахунок якого можливе виконання рішення суду про стягнення заборгованості, МВС України, а також запит до ДПС України для встановлення джерел доходу боржника.

Відповідно до інформації ДПС України: інформація щодо джерел доходу в ДРФО відсутня, боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією, номером паспорту на обліку в органах ДФС не перебуває.

З відповіді МВС України встановлено, що за боржником не зареєстровано на праві власності будь-яких транспортних засобів.

Згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 вересня 2021 року записи про реєстрацію за боржником об`єктів нерухомого майна відсутні. Наявний запис типу «заборона на нерухоме майно», підстава - договір іпотеки, об`єкт обтяження - земельна ділянка, власник ОСОБА_1 .

Згідно інформації з ПФУ боржник ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві та отримує пенсію в розмірі 7287,67 грн.

Поряд з цим матеріали справи не містять доказів здійснення приватним виконавцем запитів до ряду інших установ для встановлення наявності майна, за допомогою якого можливе примусове виконання рішення суду, зокрема щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на транспортні засоби, судна, великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, підіймальні споруди, парові, водогрійні котли, посудини, що працюють під тиском, трубопроводи пари та гарячої води, атракціони, об`єкти нафто-газового комплексу, сільськогосподарська техніка, машини, механізми.

Також, приватним виконавцем здійснено запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону боржником ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України громадянин ОСОБА_1 перетинав кордон України у 2018 році, 6 березня 2019 року та останній раз 2 вересня 2020 року за напрямком «виїзд». Іншої інформації у вказаний період надано не було. Отже, з 2 вересня 2020 року у Державної прикордонної служби України відсутні відомості щодо перетинання ОСОБА_1 державного кордону України у напрямку «в`їзд».

За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

У розділі «Ухилення боржника від виконання зобов`язань» узагальнення Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01 лютого 2013 року зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд з прав людини у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 77-80 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій приватному виконавцеві. Приватним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому маючи змогу виконати зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин, з урахуванням того, що у приватного виконавця була наявна інформація про те, що боржник ще до відкриття виконавчого провадження виїхав за межі України та з огляду на відсутність доказів обізнаності боржника про відкриття відносно нього виконавчого провадження у вересні 2021 року.

Звернення державного (приватного) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним (приватним ) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Судом враховано, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте наявні у справі матеріали не містять жодних даних про те, що встановлення такого обмеження якимось чином цьому посприяє.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається, що не перешкоджає приватному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду.

Керуючись статтею 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: К.В. Шаповалова