Провадження № 22-ц/802/370/22 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

вивчивши апеляційну відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2012 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2012 року позов ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,0 кв.м., а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки з дотриманням вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку`і початковою ціною не нижче 643400 грн. направити на погашення заборгованості перед ТзОВ «ОПТ Факторинг Україна`по кредитному договору № СМ-SМЕ А00/084/2008 від 09.07.2008 в розмірі 977148 (дев`ятсот сімдесят сім тисяч сто сорок вісім) грн.. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» з кожного по 910 грн. судових витрат по справі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

У відкритті апеляційного провадження належить відмовити з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржене рішення Луцького міськрайонного суду ухвалено 25.12.2012, апеляційна скарга подана 04.02.2022, тобто після спливу більше 9 років з моменту проголошення оскаржуваного судового рішення.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 127 ЦПК України передбачено, що підставою поновлення процесуального строку є його пропущення з поважних причин.

Відповідно до п.13 ч.1 розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України (в редакції Закону 2004 року, що діяла на час ухвалення судом оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно з ч.2 ст. 358 ЦПК України (яка діє на час подання апеляційної скарги) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Виходячи з наведеної норми належить дійти висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний висновок про застосування норми права у подібних відносинах міститься в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Обґрунтовуючи підстави поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, представник ОСОБА_2 посилається на те, що на момент його постановлення ОСОБА_1 була малолітньою, до участі у розгляді справи не була залучена, копію оскаржуваного рішення отримала 27.01.2022.

Статтею 29 ЦПК України (в редакції Закону 2004 року, що діяла на час ухвалення судом оскаржуваного рішення) визначено здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (ч.1 ст.39 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. ст.39 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Із змісту рішення Луцького міськрайонного суду від 24.12.2012 вбачається, що ОСОБА_1 була залучена до участі у справі як відповідач та брала участь через своїх законних представників. Зокрема, у судових заіданнях в суді першої інстанції у справі брали участь батьки ОСОБА_1 - відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які відповідно до вимог закону були законними представниками ОСОБА_1 , яка на момент розгляду справи була малолітньою (на час постановлення оскаржуваного рішення - неповнолітньою).

Доказом того, що ОСОБА_1 була стороною у справі, є вказівка у вступній частині рішення про те, що банк звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в мотивувальній частині рішення наведено мотиви щодо відмови в частині стягнення судових витрат з неповнолітньої ОСОБА_5 та покладення судових витрат на її батьків. Також з мотивувальної частини рішення вбачається, що відповаідачем та його представником надавались пояснення на захист інтересів неповнолітньої ОСОБА_5 , зокрема, зазначалось про неможливість стягнення на предмет іпотеки- квартиру, оскільки там проживають неповнолітні діти.

Належних та допустимих доказів, що законними представниками ОСОБА_1 були не батьки, а інші особи, матеріалами апеляційної скарги не місять, так само як і доказів, що з моменту повноліття ОСОБА_1 не знала та не могла знати про наявність оскаржуваного рішення.

Представник ОСОБА_2 не навела обґрунтованих доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, щодо наявності обставин непереборної сили, що перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою з моменту набуття нею повноліття та до спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 пропустила річний строк звернення до суду з апеляційною скаргою, тому причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не мають правового значення при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги, поданої після спливу одного року, з дня складення повного тексту судового рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 поданою її представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2012 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя

Судді