22-ц/804/254/22
241/2304/19

Єдиний унікальний номер 241/2304/19
Номер провадження 22-ц/804/254/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А.,

секретар судового засідання Вороніна М.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

третя особа ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Япрах Дмитро Георгійович на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та незаконними, стягнення грошової суми, як відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи при здійсненні своїх повноважень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та незаконними та стягнення грошової суми як відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи, при здійсненні своїх повноважень, третя особа ОСОБА_4 .

В подальшому уточнивши вимоги, в обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1 з 2015 року займає посаду голови Бердянської сільської ради, є посадовою особою органу місцевого самоврядування. Бердянська сільська рада є засновником Бердянського комунального підприємства, яке до 2018 року надавало послугу з централізованого водопостачання мешканцям села Агробаза, і позивачу в тому числі. 02.04.2014 року позивач уклав з вказаним підприємством договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення та вивозу ТПВ. Умови даного договору позивач виконував сумлінно, сплачував за надані послуги відповідно до рахунків.

З моменту обрання ОСОБА_2 головою сільської ради, він через підпорядковане йому підприємство, неодноразово намагався пошкодити водогін ОСОБА_1 : приганяв спецтехніку, поліцію, щоб пошкодити водогін до тваринницької ферми, яка належить позивачу. Коли ОСОБА_2 , використовуючи своє службове становище змусив відрізати водогін позивача від загального колодязя, постраждали всі мешканці села Агробаза, втім відповідач звинуватив у даній ситуації ОСОБА_1 . Своїми незаконними діями, зловживаючи службовим становищем, відповідач завдав позивачу моральних страждань, переживань з приводу своєї репутації серед односельчан, в кругу сім`ї та друзів.

Просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану його незаконними діями в розмірі 100 000 грн, судові витрати в сумі 3100грн, постановити окрему ухвалу суду відносно ОСОБА_2 та направити її на розгляд адміністративної комісії Маріупольської міської ради, оскільки в діях відповідача є ознаки порушення ст. 186 КУпАП, відповідно до ст. 262 ЦПК України.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та незаконними та стягнення грошової суми, як відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи, при здійсненні своїх повноважень задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 310грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6000грн, та судовий збір 1152,60грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відсутність доведення наявної моральної шкоди, відсутність протиправних діянь з боку ОСОБА_2 , відсутність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, а також недоведеність (підтвердження) вини останнього у заподіянні моральних страждань, як наслідок моральної шкоди, свідчить про необґрунтованість і безпідставність прийнятих висновків суду.

Оскільки заявою про уточнення позовних вимог від 20.09.2021 позивач здійснив заміну відповідача, Бердянську сільську раду на ОСОБА_2 , то під час розгляду справи в суді першої інстанції обов`язковому з`ясуванню підлягали: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в заподіянні. Суд не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) з боку ОСОБА_2 вони були заподіяні, а також з чого виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди.

Матеріалами справи не встановлено, доказами не підтверджено, в чому саме полягають душевні страждання позивача у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів, в чому саме виражається приниження його честі, гідності або підрив ділової репутації.

Пояснення позивача та свідків діють підстави вважати, що вимога про відшкодування моральної шкоди зумовлена діями по відключенню тваринної ферми ОСОБА_1 від центрального водопостачання. Втім, матеріали справи не містять жодного доказу того, що таке відключення відбулось та що централізоване водопостачання до тваринної ферми здійснювалось комунальним підприємством на підставі правочину, визначеного для відносин даного характеру. Свідок ОСОБА_5 стверджував, що не вчиняв жодних дій щодо відключення від централізованого водопостачання.

Судом не враховано того факту, що тваринна ферма ОСОБА_1 та його домоволодіння розташовані за різними адресами. Свідки не є сусідами чи особами, які мешкають разом однією сім`єю з позивачем, що вказувати на такі деталі, як відключення від водопостачання погіршило життєві умови позивача та його сім`ї, оскільки неможливо було напоїти худобу, приготувати їсти, попрати, як на прямий доказ у справі.

Свідком ОСОБА_5 не надано суду жодного документу, який підтверджував його показання, в частині обіймання посади директора комунального підприємства у 2015-2016рр.

Разом із письмовими запереченнями представника відповідача щодо позову, були надані відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Централізоване водопостачання згідно цих відомостей здійснювалось відповідними комунальними підприємствами. Відповідач жодного відношення до цих комунальних підприємств чи їх органу управління не має, що виключає можливість вчинення ним дій, на які посилається позивач.

Клопотання позивача про залучення до матеріалів справи, в якості доказу, відеозапису подій, датованих 11.09.2019 не є належним та допустимим доказом по справі.

Також, матеріалами цивільної справи не підтверджено посилання ОСОБА_1 на протиправність дій відповідача, що полягають у ненаданні дозвільних документів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, членам сім`ї позивача, для будівництва жилого будинку, а також посилання на застосування щодо нього штрафних санкцій з підстав порушення порядку благоустрою. Вказані питання віднесено до компетенції Виконавчого комітету та адміністративної комісії Бердянської сільської ради.

Судом було порушено вимогу ч. 5 ст. 49 ЦПК України. За змістом заяви про збільшення суми позовних вимог встановлено, що ОСОБА_2 не отримував її.

Приймаючи рішення в частині стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 310грн, суд проігнорував процесуальні вимоги щодо підтвердження понесення таких витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що змінив в процесі розгляду справи відповідача стосовно відшкодування моральної шкоди з Бердянської сільської ради на фізичну особа ОСОБА_2 , оскільки дійшов висновку, що відповідач діяв не як сільський голова, знаходився не при виконанні своїх службових повноважень, а діяв як фізична, цивільна особа. Так, дії ОСОБА_2 складалися не лише з намагань пошкодити водогін - в позовній заяві вказано велика кількість випадків різного роду вчинків відповідача, направлених проти Льовіна з неприязних стосунків. В позові чітко описано кожен випадок і вказано, що відповідач неодноразово пошкоджував водогін. Представником відповідача спотворено покази свідка ОСОБА_5 , а покази свідка ОСОБА_6 подаються ним в такому розрізі, що пошкодження водогону була в одному випадку, хоча це була система з 2015 по 2020рік.

Представник відповідача викладає тактику спрощення подій та участі ОСОБА_2 , як учасника конфлікту.

Сам заявник не надав жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень щодо участі ОСОБА_2 в діях як по пошкодженню водогону так і в інших. Відповідач порушив вимоги Закону України «Про комунальні послуги». Наявність протиправних дій доведена показами свідків, відеоматеріалами, щодо яких у суду першої інстанції не виникли сумніви.

Визначаючи суму шкоди, позивач виходив з інтересів громади, оскільки з інших судових справ між сторонами, фінансові затрати покладались на сільраду, а також орієнтувався на розмір мінімальної середньої заробітної плати. Позивач погодився на врегулювання спору за участю судді, проте відповідач відмовився укладати мирову угоду.

Судом першої інстанції з`ясовано і підтверджено факт заподіяння шкоди позивачу, що знайшло своє відображення в показах свідків, поясненнях третьої особи, відеозаписі. Щодо самого відеозапису, то він має інформацію про присутність відповідача на місці подій, диск з відеозаписом є речовим доказом, тому суд вирішив це питання у відповідності до ст. 83 ЦПК України.

Позивач та третя особа ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції заперечували проти апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача в судове засідання, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Бердянська сільська рада, в особі голови Білозерцева І.І, припинила діяти як юридична особа, на підставі рішення щодо реорганізації, про що в державному реєстрі здійснено відповідний запис №013000336 від 19.07.2021 (а.с. 157).

Бердянське комунальне підприємство (код ЄДРПОУ - 32289083) відноситься до суб`єктів господарювання, яким надано право здійснювати збір, очищення та постачання (надання) води.

З метою забезпечення майнових відносин, забезпечення безперебійного і якісного водопостачання та водовідведення на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області, рішенням Бердянської сільської ради №VII/43-657 від 18.04.2018 було передано з відання Бердянського комунального підприємства до господарського відання ТОВ «КП «БП КОМПАНІ» свердловини, водонапірні вежі та водопровід, що розташовані на території села Бердянське (а.с. 158, 159).

Фактичне здійснення централізованого водопостачання ТОВ «КП «БП КОМПАНІ» розпочато з 2019, а 06.03.2020 на підставі рішення Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області №VII/72-1165 від 03.03.2020 «Про розірвання договору про закріплення майна, що належить до комунальної власності...» підприємство припинило виконувати функції з централізованого водопостачання (а.с.164-165).

З трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_2 , встановлено, що його звільнено з посади сільського голови Бердянської сільської ради 12.11.2020 року у зв`язку із закінченням строку повноважень (а.с.166-167).

Відповідно до договору 3610 від 02.04.2014 ОСОБА_1 отримував послуги з постачання холодної води і водовідведення від Бердянського комунального підприємства (а.с. 172-175).

Позивачем здійснено оплату за постачання холодної води ТОВ «КП «БП Компані», яке з 2018 року було постачальником послуги з водопостачання (а.с. 176-179).

Звертаючись до суду, позивач вказував, що відповідач з моменту обрання головою сільської ради, користуючись посадовими повноваженнями, оказував вплив на підпорядковане йому підприємство- постачальника води: так, він неодноразово намагався пошкодити водогін ОСОБА_1 : приганяв спецтехніку, поліцію, щоб пошкодити водогін до тваринницької ферми, яка належить позивачу, а потім виставляв його в негативному світі перед односельцями, вказуючи, що ОСОБА_7 винуватий в тому, що нема води в селі. Крім того, відповідач давав незаконні вказівки керівнику підприємства-постачальника води, щоб з Льовіним не укладали договір на поставку води, створювали йому труднощі в оплаті води на місці у підприємстві та інше. Постійні конфлікти, пов`язані із поставкою води, створили для Льовіна психологічну напругу, що потягнуло свари і конфлікти в родині. Тому позивач вважає, що незаконними діями, зловживаючи службовим становищем, відповідач завдав позивачу моральних страждань, переживань з приводу своєї репутації серед односельчан, в кругу сім`ї та друзів.

В якості доказів таких обставин позивачем суду першої інстанції заявлено про допит свідків і надана копія відеозапису подій у вересні 2019 року, коли проходив примусовий демонтаж водоводу для постачання води ОСОБА_1 ..

Так, свідок ОСОБА_5 у 2015-2016 роках працював директором Бердянського комунального підприємства, підтвердив, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 склалися особисті неприязні відносини. ОСОБА_2 надавав наказ відключити водогін позивача від централізованого водопостачання, але свідок керувався власними повноваженнями. Між сторонами по справі постійно виникали конфлікти.

Свідок ОСОБА_6 син позивача - пояснював суду, що своїми діями, зловживаючи службовим становищем, ОСОБА_2 , як голова сільської ради змушував робітників комунального підприємства відключити їх від водопостачання, неодноразово розповідав сусідам та мешканцям села Агробаза, що саме відповідач винен у відсутності в їх домівках води. Відповідач неодноразово нецензурною лайкою виражався в бік позивача, чому були свідки- працівники комунального підприємства, поліції. Такі скандали протягом тривалого часу призвели до суттєвого погіршення здоров`я позивача, до напружених відносин між членами сім`ї та сусідами, тобто нанесли моральну шкоду.

Колегією суддів перевірені докази по справі, в тому числі відеозапис подій демонтажу водоводу позивача 11.09.2019 року. З даного запису вбачається, що у зв`язку із цими діями посадових осіб -працівників служби, які виконували демонтаж, працівників поліції, позивач був обурений ситуацією, незгоду виражав бурхливо. При цьому був присутній ОСОБА_2 , але встановити, які саме функції він виконував, неможливо, чи давав він незаконні розпорядження як посадова особа. Виходячи з позиції позивача стосовно того, що ОСОБА_2 діяв не тільки як посадова особа, але і як фізична особа, що намагається образити позивача, такі обставини відеозаписом не підтверджуються.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в діях ОСОБА_2 як голови Бердянської сільської ради немає ознак протиправності та незаконності, тому такі вимоги задоволенню не підлягають, але є підстави для стягнення моральної шкоди з нього як з фізичної особи. Якими саме діями моральна шкода спричинена відповідачем як фізичною особою, і чим це підтверджується, суд в рішенні не вказав. Однак при цьому суд врахував тривалість порушення прав позивача, шкоди, вимоги розумності і виваженості, і частково задовольнив позов в розмірі 10 000 грн.

Погодитися із таким висновком суду неможливо.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодек-сом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, сво-бод чи законних інтересів.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається зі справи, позивач первісно 28.10.2019 року звернувся до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2 як голови сільської ради особи, наділеної посадовими повноваженнями, який виносив незаконні розпорядження, користуючись саме своїм посадовим положенням. Так, ОСОБА_1 звертався з позовом до ОСОБА_2 сільського голови Бердіянської селищної ради, просив визнати незаконними його дії стосовно припинення водопостачання, стягнути з Бердянської селищної ради у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. (а.с.1-6).

Після уточнень позовних вимог 18.11.2019 року ОСОБА_1 заявив позов до ОСОБА_2 сільського голови Бердянської селищної ради, просив визнати дії ОСОБА_2 як голови селищної ради незаконними, протиправними, стягнути з селищної ради на його користь суму моральної шкоди 10000 грн. (а.с. 26-35).

27.01.2020 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в якому вказував про незаконні дії ОСОБА_2 27.11.2019 року, які виразилися у виклику до будинку позивача працівників КП «БП Компані» з питання можливого відключення водопостачання. Позивач в заяві збільшив суму компенсації моральної шкоди до 100000 грн.. (а.с 67-68).

28.09.2021 року позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, в заяві вказував, що в даному спорі ОСОБА_2 є відповідачем не як суб`єкт владних повноважень, а сам позивач звернувся до суду за захистом цивільного права, де спір виник з житлових, цивільних правовідносин. Просив стягнути з ОСОБА_2 як з фізичної особи моральну шкоду, судові витрати (а.с.146-150).

Відповідно до ч. 1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Для настання відповідальності, передбаченої статтею 1174 ЦК України, необхідно, щоб посадова або службова особа спричинила шкоду при виконанні своїх повноважень, об`єм яких встановлюється відповідними правовими актами. Такі особи можуть бути наділені правом в межах своєї компетенції давати як громадянам, так і установам, незалежно від підвідомчої приналежності, вказівки правового характеру, які підлягають обов`язковому виконанню, застосовувати примусові заходи стосовно громадян, їм безпосередньо не підпорядкованих по службі. К таким відносяться, зокрема, народні депутати України, депутати місцевих рад, сільські, поселкові, міські голови рад, судді, народні засідателі, прокурори, слідчі, інші особи.. У відповідності до положень статті 1174 ЦК України, обов`язок по відшкодуванню спричиненої шкоди потерпілим покладається не на посадову або службову особу, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю якої спричинена шкода, а на органі державної влади або органі місцевого самоврядування. Тобто вимоги про відшкодування шкоди до осіб, що безпосередньо її спричинили, не повинні бути пред`явлені незалежно від їх вини. Таким чином, має місце відповідальність органів державної влади або місцевого самоврядування без вини (коментар статті 1174 ЦК України в редакції 2003 року).

Разом з тим, ніяких інших обґрунтувань позовних вимог, інших обставин, крім тих, що були викладені в попередніх заявах, в яких позивач вказував на незаконність дій ОСОБА_2 як голови селищної ради і просив відшкодувати у зв`язку із цим моральну шкоду, ОСОБА_1 суду не надано.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30.11.2020 року в задоволенні позову ТОВ КП «БП «Компані» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено. В ході розгляду даної справи перевірялися обставини відключення ОСОБА_1 від водопостачання у вересні 2019 року, посилань на протиправні розпорядження сільського голови у зв`язку із такими діями в рішенні суду немає.

Матеріали справи не містять належних доказів як самих дій ОСОБА_2 як голови селищної ради, пов`язаних з відключенням позивача від водопостачання, направлених на перешкоди в укладенні договорів з комунальними установами, не містять також доказів протиправності будь-яких дій відповідача.

З огляду на наведене, суд прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання дій голови Бердянської сільської ради Білозерцева І.І. протиправними та незаконними є безпідставними та необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Але неможливо погодитися із висновком суду про те, що є доведеними підстави для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди як фізичною особою.

З матеріалів справи вбачається, що таких вимог по суті позивачем не заявлялося, оскільки позовні заяви обґрунтовані вимогами до відповідача як посадової особи, і той факт, що в останній заяві ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 є відповідачем не як суб`єкт владних повноважень, не змінює характеру і суті позову, вказує тільки на намір формально привести заяву до відповідності висновків, викладених в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 09.10.2019 року про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Голови Бердянської сільської ради Білозерцева І.І. про визнання протиправними дій щодо припинення водопостачання, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення з Бердянської селищної ради моральної шкоди (а.с 10-110).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, позовна заява не містить обставин, які б вказували на можливість вирішення питання відшкодування відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди як фізичною особою, і такі вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, нічим не обгрунтованими і не доведеними. Свідки давали суду пояснення про те, що між сторонами склалися неприязні стосунки саме у зв`язку із діями відповідача як посадової особи, відеозапис, наданий позивачем, також не підтверджує неправомірність дій відповідача ані як посадової особи, ані як фізичної, інших доказів у справі немає.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з оскарженого рішення, висновки суду про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди не відповідають обставинам справи, підстави такі позивачем не доведені, і судом у зв`язку з цим неправильно застосовані норми матеріального права.

Враховуючи, що оскаржене рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального, процесуального права, з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу в тому числі.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частини 1, 2 статті 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

В суді першої інстанції і при подачі апеляційної скарги представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу: в суді першої інстанції 5000 грн (т.1 а.с.168), в апеляційному суді 6000 грн. ( т.1 а.с. 201)

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказів, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат встановлюється : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, представник відповідача заявив до стягнення з відповідача 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи ці вимоги, адвокат Япрах Д.Г. надав ордер від 06 липня 2021 року , копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (т.1 а.с.138-139); попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат з розгляду справи на суму 5000 грн. (т.1 а.с.168). Колегія суддів вважає, що даного розрахунку встановити обсяг робіт, проведених адвокатом у якості представника сторони, неможливо: він не містить детального опису проведеної правничої допомоги, розрахунку її вартості з урахуванням затраченого часу, не містить розшифровки складових вартості складання письмових заперечень і підготовки копій документів, не містить переліку, ідентифікації і підтверджень витрат представника, пов`язаних з явкою до суду, що унеможливлює вирішення питання обґрунтованості таких витрат.

В обґрунтування вимог про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції стороною відповідача надано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 06 липня 2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, попередній орієнтовний) розрахунок судових витрат з розгляду цивільної справи, в який включені витрати на правничу допомогу і судовий збір. Даний попередній розрахунок також не містить детального опису проведеної правничої допомоги, розрахунку її вартості з урахуванням затраченого часу, не містить розшифровки складових вартості складання письмових заперечень і підготовки копій документів, не містить переліку, диференціації і підтверджень витрат представника, пов`язаних з явкою до суду, і на представництво в суді.

Договір на надання правничої допомоги ОСОБА_2 , в якому визначений порядок оплати гонорару представника, платіжні документи, що підтверджують проведення оплати, ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано. Разом з тим, вважати, що представником наданий розрахунок, як попередній і орієнтовний, має бути розглянутий після вирішення справи, немає підстав, оскільки представник просить вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції і в апеляційному суді при перегляді справи.

Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Як попередній розрахунок судових витрат, наданий представником відповідача суду першої інстанції, так і попередній розрахунок не відповідають положенням ч.4 статті 137 ЦПК України, договору на надання послуг, з якого можливо встановити об`єм обумовленої правничої допомоги та порядок і обсяг гонорару, витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Япрах Дмитро Георгійович, задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними та незаконними, стягнення грошової суми, як відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи при здійсненні своїх повноважень відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 07 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

С.А.Зайцева