ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1457/22 Справа № 180/1107/21 Категорія 32 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Петешенкової М.Ю.,

суддів: Городничої В.С., Свистунової О.В.,

при секретарі Кравченко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Марганецької міської ради»

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Марганецької міської ради» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що при виконанні трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, він отримав виробничу травму, про що було складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Оглядом МСЕК від 24 лютого 2014 року йому первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яку просив стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 240 000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КП «Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Марганецької міської ради» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 120 000 грн., з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що через допущення порушень трудового процесу відповідачем, ОСОБА_1 отримав виробничу травму, внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, та її розмір 120 000 грн., суд визначив з урахуванням фізичних та моральних страждань позивача, їх тривалості, тяжкості наслідків, які настали для здоров`я, незворотності змін у здоров`ї.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 та КП «Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Марганецької міської ради» звернулися з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду, визначивши розмір присудженого відшкодування спричиненої немайнової шкоди на його користь, без утримання податків і зборів.

В апеляційній скарзі КП «Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Марганецької міської ради» ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий з відповідача є завищений та не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки відсутні будь-які відомості та докази, які б підтверджували якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві та якими доказами це підтверджується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 15 травня 2010 року працював на посаді електрогазозварювальника 5 розряду у КП «Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ДОР» (а.с.53-62)

15 травня 2010 року з ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок чого позивачу встановлено діагноз: гостре порушення мозкового кровообігу по гемологічному типу, лівобічний геміпарез. За даним випадком складено акт за формою Н-1 № 1 від 30 серпня 2013 року та акт за формою Н-5 від 30 серпня 2013 року (а.с.13-20)

Відповідно виписки із акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 24 лютого 2014 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку із травмою на виробництві, встановлено третю групу інвалідності (а.с.8)

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до положень ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч.ч. 1 та 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У п. 13 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, встановивши факт завдання моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з втратою ним професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, та вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено, що завдає йому фізичного болю та душевних страждань, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 237-1 КЗпП України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань ОСОБА_1 , яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 40 % та характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 120 000 грн.

Доводи апеляційної скарги КП «Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ДОР» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із виробничою травмою, встановлений виписками з історії хвороби, виписними епікризами про тривалість лікування та перенесений фізичний біль, виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Так, позивач втратив зір на ліве око, відчуває стійкі виражені головні болі, запаморочення, шум та дзвін у голові, суттєве зниження пам`яті, хиткість при ходьбі, загальну слабкість, швидку втомлюваність, незмога реалізувати себе в професійній діяльності, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки та призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту отримання виробничої травми та втрати професійної працездатності.

Аргументи апеляційної скарги з приводу розміру моральної шкоди, який є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки відсутні будь-які відомості та докази, які б підтверджували завдані позивачу страждання, втрату ним нормальних життєвих зв`язків і вимагання від нього додаткових зусиль для організації свого життя, не заслуговують на увагу, як такі, що суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу необхідності визначення без утримання податків і зборів розміру присудженого відшкодування спричиненої немайнової шкоди виходячи з наступного.

Змінами до податкового законодавства, які набули чинності з 23 травня 2020 року згідно із законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», визначено, що стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Оскільки сума стягнення з КП «Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ДОР» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди складає 120 000 грн., що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, тому в даному випадку, підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 120 000 грн. з урахуванням податків і зборів фізичних осіб.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Марганецької міської ради» залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Свистунова