Справа № 336/8362/21
Провадження № 2/336/1163/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку відповідача, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначила, що 07.08.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого народилась спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам, обґрунтовуючи це тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини фактично припинились. Відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні сім`ї, нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки.

Зазначені обставини свідчать про стійкий розлад подружніх стосунків, продовження сімейних відносин є неможливим. Спір щодо поділу майна відсутній. Між сторонами досягнуто угоди, що спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишиться проживати за постійним місцем проживання матері.

Окрім того зазначає, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не бере участі у її вихованні. Дівчина навчається у 5 класі, відтак позивач вимушена додатково витрачати кошти на харчування у школі, для придбання одягу, взуття, шкільного приладдя, нести витрати на лікування. На даний час розміру її заробітної плати не вистачає для забезпечення утримання спільної з відповідачем доньки. Вважає, що так як відповідач є здоровим та працездатним, на утриманні інших осіб не має, має нерухоме майно, останній може сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 ..

Ухвалою від 22.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику сторін.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, за змістом вказаної заяви позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач надав заяву про часткове визнання позовних вимог, в якій зазначив, що не заперечує та визнає в повному обсязі позовні вимоги про розірвання шлюбу. При цьому зазначає, що законом встановлений спільний обов`язок батьків щодо забезпечення дітей, таким чином вважає, що обов`язок утримувати спільну дитину є абсолютно однаковим. Як для позивачки так і для відповідача. Також зазначає, що категорично заперечує доводи позивачки, що останній не приймає участі у вихованні дитини та позивачка здійснює всі витрати на утримання доньки самостійно. Зазначає, що особисто передає доньці кошти, купує продукти харчування. На підставі чого, визнає за собою обов`язок щомісячно сплачувати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 свого заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу ухвалення рішення у справі і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 07.08.2010 року Інзівською сільською радою Приморського району Запорізької області, актовий запис № 01.

Спір про поділ майна відсутній.

Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

Згідно статей 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей (стаття 109 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Позовна вимога щодо стягнення аліментів підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 04.11.2010 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1352.

Відповідно до довідки вих.№2937/04 від 22.09.2021 ОСОБА_1 працює у Запорізькому міському центрі соціальних служ для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначене підтверджується п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.

Що стосується розміру аліментів, які підлягають встановленню, то слід зазначити наступне.

Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батьків.

За таких обставин, враховуючи матеріальне становище сторін та той факт, що відповідач є працездатною особою та водночас частково визнав позовну вимогу про стягнення аліментів, а також встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 08 жовтня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття, а відтак суд вважає, що позовна вимоги про стягнення аліментів підлягає до задоволення частково.

Згідно ч.7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VІ від 01.07.2010 року, ч.2 ст. 118 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно п. 3 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, тож судовий збір належить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вказане узгоджується з нормами ст. 142 ЦПК України.

Враховуючи, що відповідачем подано письмову заяву про визнання позову, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що складає 454,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.08.2010 року Інзівською сільською радою Приморського району Запорізької області, актовий запис № 01.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , 50% судового збору за вимогу про стягнення аліментів, від попередньої сплати якого позивач звільнена, на користь держави у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області на користь позивача ОСОБА_1 , 50% сплаченого судового збору у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп., сплачений згідно з квитанції № 0.0..1, 07.10.2021, через АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок UA0008515, код одержувача 37941997, отримувач платежу ГУК у Зап.обл/м.Зап. Шевчен./22030101, призначення платежу *;101; НОМЕР_3 ;22030101; судовий збір (Державна судова адміністрація України. 050) за позовом ОСОБА_1 , Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Оригінал квитанції знаходиться в матеріалах цивільної справи № 336/8362/21.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України,зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А. Галущенко