Номер провадження: 22-ц/813/5373/22
Номер справи місцевого суду: 2-2780/06
Головуючий у першій інстанції Ступакова І.Г.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2006 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2006 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 05 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила 34/400 частини будинку магазину, що складається в цілому з: металевого будинку магазину, загальною площею 73,3 кв.м. літ. «А», розташованого по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 34/400 частини будинку магазину, що складається в цілому з: металевого будинку магазину, загальною площею 73,3 кв.м. літ. «А», розташованого по АДРЕСА_1 .

06 грудня 2021 року до апеляційного суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду з клопотанням про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

У своєму клопотанні просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що строки пропущені з поважних причин, оскільки на момент прийняття рішення апелянтка не була повідомлена про розгляд даної справи і не отримувала копію оскарженого рішення та відповідно не знала про існування вищевказаної справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху та клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження судового рішення визнано необґрунтованим. Надано десятиденний строк з моменту отримання ухвали суду для усунення недоліків шляхом подачі заяви про поновлення строку із зазначенням інших підстав поважності причин його пропуску на апеляційне оскарження.

28 січня 2022 року адвокат Каланжов В.І. в інтересах ОСОБА_1 на виконання ухвали подала до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій не зазначено інших підстав поважності причин поновлення строку на апеляційне оскарження та не надано відповідних доказів.

Крім того, з наявного у матеріалах справи поштового повідомлення на ім`я ОСОБА_1 видно, що копію ухвали отримано нею 12 січня 2022 року, проте заява про усунення недоліків подана з порушенням наданого строку для усунення недоліків.

Апеляційна скарга не може бути прийнята, з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апелянт повинен був надати інші підстави та обґрунтувати поважність причин тривалого пропуску строку на апеляційне оскарження. Сама собою вказівка на те, що ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд даної справи і не отримувала копію оскарженого рішення та відповідно не знала про існування вищевказаної справи, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки в повному обсязі не підтверджується матеріалами справи.

В матеріалах даної цивільної справи наявний протокол судового засідання від 28 квітня 2006 року, з якого вбачається, що 28 квітня 2006 року в судове засідання з`явились позивачка ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного протоколу судового засідання в ході судового засідання 28 квітня 2006 року відповідачка ОСОБА_1 відводів складу суду не заявляла, судом першої інстанції їй були роз`ясненні права, які відповідачці були зрозумілі. Відповідачка позов визнала, надала пояснення по суті справи, на питання суду відповідачка зазначила, що вона заперечень не має проти договору, укладеного між нею та позивачкою, який нотаріально був засвідчений. В судових дебатах відповідачка зазначила, що з позовом згодна.

В тому ж судовому засіданні 28 грудня 2006 року судом першої інстанції оголошено рішення по справі, роз`яснено його зміст, строк та порядок його оскарження.

На момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення діяв ЦПК України від 18.07.1963 року.

Глава 21 ЦПК України від 18.07.1963 року передбачала фіксування судового процесу та протоколи.

Згідно положень ст. 198 ЦПК України від 18.07.1963 року судом здійснюється повне фіксування судового процесу технічними засобами. Про кожне судове засідання, а також про кожну окрему процесуальну дію, вчинену поза постійним місцем засідання суду першої інстанції, складається протокол. У протоколі судового засідання відображаються всі істотні моменти розгляду справи в тій послідовності, в якій вони мали місце в судовому засіданні чи при вчиненні окремої процесуальної дії.

Відповідно ст. 200 ЦПК України від 18.07.1963 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з протоколом судового засідання і протягом трьох днів після підписання протоколу подавати свої письмові зауваження з приводу допущених у протоколі неправильностей або неповноти змісту.

Будучи ознайомленим 29 листопада 2021 року з матеріалами справи та зазначаючи свою необізнаність щодо існування в суді даної цивільної справи у 2006 році, а також заперечуючи свою участь під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 письмових зауважень щодо неповноти або неправильності запису на вказаний протокол судового засідання від 28 квітня 2006 року не надала.

У поданій після спливу більш ніж 15 років після ухвалення рішення суду від 28 квітня 2006 року в апеляційній скарзі апелянт також не посилалася на звернення до суду першої інстанції з заявою про неповноту або неправильність протоколу судового засідання від 28 квітня 2006 року.

Із змісту заяви від 28 січня 2022 року за вх.№ 22-2036 про усунення недоліків вбачається, що апелянтом після отримання ухвали Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року про залишення без руху апеляційної скарги, було подано до суду першої інстанції зауваження на протокол судового засідання від 28 грудня 2006 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили понад 15 років тому, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження (Постанова Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18).

Тому посилання в клопотанні про поновлення строку на те, що поновлення строку на апеляційне оскарження через 15 років після постановлення рішення у 2006 році, є некоректним та не можуть бути визнані судом поважними.

Європейський Суд з прав людини у своїх справах постійно підкреслює, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах Світлана Науменко проти України, Трегубенко проти України, Рябих проти Росії), та у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах Праведна проти Росії, Желтяков проти України, п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

В подальшому у пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків (п. 34, справа «Безрукови проти Росії»).

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: Салов проти України, п.93, Проценко проти України, п.26, Кравченко проти Росії, п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (рішення у справі Сутяжник проти Росії, п.38).

Таким чином, застосування апелянтом ординарного способу оскарження рішення суду першої інстанції від 28 квітня 2006 року без належного обґрунтування підстав для подібного продовження втручання в принцип res judicata, не може вважатися причиною фундаментального характеру.

Враховуючи, те, що апелянтом не виконані вимоги ухвали Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року та не надана заява про поновлення строку із вказанням інших підстав поважності причин пропуску на апеляційне оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2006 року, слід відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: