ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року

м. Чернівці

справа № 714/3/21

провадження №22-ц/822/17/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Петранюк Ю.Т.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

суб`єкт оскарження старший державний виконавець Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лупу Віталій Костянтинович

заінтересована особа ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2021 року, головуючий у першій інстанції Єфтемій С.М.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у вересні 2021 року вернувся до суду з скаргою на дії старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лупу В.К.

Зазначав, що постановою старшого державного виконавця Герцаївського відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лупу В.К. від 30 серпня 2021 року повернуто стягувачу виконавчий лист, виданий Герцаївським районним судом Чернівецької області 13 квітня 2016 року №2/714/85/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 70 848 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 708 грн. 48 коп. з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки транспортний засіб боржника був оголошений у розшук, проте не виявлений протягом року.

Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 6 березня 2020 року у справі №714/124/16-ц визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Герцаївського районного відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Лупу В.К. щодо невжиття заходів встановлення правонаступників після смерті боржника ОСОБА_2 при здійсненні виконавчого провадження №60317809 з примусового виконання виконавчого листа Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2016 року №2/714/85/16.

Вказує, що державним виконавцем не вжито заходів щодо встановлення кола спадкоємців (правонаступників) боржника ОСОБА_2 , які були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця, та звернення до суду з поданням про заміну боржника у виконавчому провадженні.

Просив визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К. від 30 серпня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу щодо примусового виконання виконавчого листа Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2016 року № 2/714/85/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 70848 грн., судових витрат в сумі 708 грн. 48 коп.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К., яка полягає у не вжитті заходів щодо встановлення правонаступників після смерті боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2016 року № 2/714/85/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 70848 грн., судових витрат в сумі 708 грн. 48 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу на дії старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К. задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, відсутність повноти виконавчих дій старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К., невиконання ухвали Герцаївського районного суду чернівецької області від 6 березня 2020 року у справі №714/124/16-ц, якою визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Герцаївського районного відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Лупу В.К. щодо невжиття заходів встановлення правонаступників після смерті боржника ОСОБА_2 при здійсненні виконавчого провадження №60317809 з примусового виконання виконавчого листа Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2016 року №2/714/85/16.

Вважає, що відсутність інформації у Спадковому реєстрі згідно інформаційної довідки № 60111734 від 05 травня 2020 року не свідчить про відсутність осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки спадщина могла бути прийнята особами, які проживали з спадкодавцем на час смерті.

Крім того, інформаційна довідка № 60111734 від 05 травня 2020 року не може свідчити про відсутність спадкоємців після смерті боржника ОСОБА_2 станом на момент винесення постанови старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К. від 30 серпня 2021 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , керувався положеннями ч.5 ст.15, п.7 ч.1 ст.37, ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» , ч.1 ст.55, ч.1,2 ст.442, ч.1 ст.447, ч.1 ст.451, ч.1, 2 ст.512 ЦПК України, ч.1,3 ст.1268, ч.1,5 ст.1269, ч.1 ст.1270 ч.1 ст.1272 ЦК України та дійшов висновку про відсутність підстав для визнання постанови старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К. від 30 серпня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу, бездіяльності старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К., яка полягає у не вжитті заходів щодо встановлення правонаступників після смерті боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 неправомірними.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що у Спадковому реєстрі відсутня будь-яка інформація щодо спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , тому старшим державним виконавцем Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К. виконано усі необхідні дії щодо встановлення правонаступників після смерті боржника ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 1, 2, 5ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 70 848 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 708 грн. 48 коп.

Герцаївським районним судом Чернівецької області 13 квітня 2016 року видано виконавчий лист №2/714/85/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 70 848 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 708 грн. 48 коп.

Відкрито виконавче провадження ВП № 60317809 з виконання виконавчого листа Герцаївського районного суду Чернівецької області 13 квітня 2016 року №2/714/85/16.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12 березня 2020 року зареєстроване за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно відсутнє.

Старшим державним виконавцем Герцаївського відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лупу В.К. винесено постанову від 13 березня 2020 року про розшук майна боржника ОСОБА_2 та накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05 травня 2020 року у спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого боржника ОСОБА_2 .

Постановою старшого державного виконавця Герцаївського відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лупу В.К. від 30 серпня 2021 року повернуто стягувачу виконавчий лист, виданий Герцаївським районним судом Чернівецької області 13 квітня 2016 року №2/714/85/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 70 848 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 708 грн. 48 коп. з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки транспортний засіб боржника оголошений у розшук, проте не виявлений протягом року, у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень.

За змістом частини першої стаття 18ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування на всій території України у випадках, установлених міжнародними договорами, згода та обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі частиною 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом частини 3 ст. 451 ЦПК якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до абз. 5 п. 18 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Однак відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання постанови старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К. від 30 серпня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірною, суд першої інстанції в своїй ухвалі не навів мотивів та посилань на норми матеріального права з яких підстав суд відмовив у задоволенні цих вимог.

Зі змісту оскаржуваної ухвали неможливо встановити, яка норма права стала підставою для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання постанови старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К. від 30 серпня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувану та з яких підстав.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"

Виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом частини першої, третьої статті 36 Закону України "Провиконавче провадження у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

За змістом п.3.124 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 22 вересня 2015 року № 1802/5, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Постановою старшого державного виконавця Герцаївського відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лупу В.К. від 13 березня 2020 року про розшук майна боржника оголошено розшук майна боржника ОСОБА_2 автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У матеріалах справи відсутні докази дати направлення постанови про розшук транспортних засобів боржника на виконання до відповідних органів, а також направлення з дотриманням періодичності, визначеної частиною восьмою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", названим органом запиту щодо розшуку транспортного засобу боржника до відповідного підрозділу поліції, який уповноважений здійснювати розшук транспортних засобів.

При цьому річний термін перебування транспортного засобу в розшуку обраховується не з дати винесення постанови про розшук майна боржника, а з дати прийняття до виконання органами поліції відповідної постанови державного виконавця, тоді як у справі докази вчинення зазначених дій відсутні.

Проте з матеріалів справи не вбачається та судом першої інстанції не встановлено, чи здійснювався розшук транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить боржнику ОСОБА_2 поліцією.

Повернення виконавчого документу за відсутності процесуального рішення компетентного органу про закриття розшукової справи на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним, оскільки нівелює вжиті заходи про розшук майна боржника.

Пунктом сьомими частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Разом з тим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що частиною другою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

У матеріалах справи відсутній акт державного виконавця про те, що боржник чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на бездіяльність старшого державного виконавця Герцаївського відділу держаної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лупу В.К., яка полягає у не вжитті заходів щодо встановлення правонаступників після смерті боржника.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

У свою чергу частиною п`ятою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У силу пунктів 12, 13 Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувану чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" .

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

З урахуванням наведених вище законодавчих приписів випливає, що у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.

Таким чином, отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту З частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01.07.2010 № 2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану".

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Наведений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, то у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Правовідносини у цій справі, за якими виданий виконавчий лист, допускають правонаступництво.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що не отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Отже, державний виконавець, отримавши інформацію зі Спадкового реєстру про те, що у спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого боржника ОСОБА_2 , не пересвідчився у тому, що у боржника немає спадкоємців, які фактично прийняли спадщину.

У матеріалах справи відсутні докази вчинення державним виконавцем дій по встановленню спадкоємців, які постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини та вважаються такими, що прийняли спадщину.

З огляду на наведене державний виконавець не отримав даних, необхідних для вирішення питання про заміну померлої сторони виконавчого провадження її спадкоємцями, не вчинення виконавчих дій про встановлення спадкоємців боржника, а тому не вжив усіх передбачених заходів щодо ефективного виконання рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2016 року.

Зважаючи на невиконання законодавчо визначених механізмів, які мають бути застосовані державним виконавцем в процесі виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльності старшого державного виконавця та постанови старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К. від 30 серпня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувану неправомірними на порушення норм матеріального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене ухвала Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2021 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Згідно ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

З огляду на те, що відновлення виконавчого провадження за наслідками визнання неправомірною постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві врегульовано ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", суд при розгляді скарг на дії (рішення) органу державної виконавчої служби не вправі вчиняти дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 сплачено судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 454 грн. відповідно квитанції про сплату №95868 від 25 листопада 2021 року.

Отже, з Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 454 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2021 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лупу Віталія Костянтиновича задовольнити.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К. від 30 серпня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу щодо примусового виконання виконавчого листа Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2016 року № 2/714/85/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 70848 грн., судових витрат в сумі 708 грн. 48 коп.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Лупу В.К., яка полягає у не вжитті заходів щодо встановлення правонаступників після смерті боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2016 року № 2/714/85/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 70848 грн., судових витрат в сумі 708 грн. 48 коп.

Стягнути з Герцаївського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 10 лютого 2022 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак