Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі- головуючий суддя Цуранов А. Ю. , при секретарі Севериненко Д. В.,

за участю:

представник позивача - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - Бондаренко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд стягнути з Фурсівської сільської ради на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35 076,66 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01.10.2019 року по 31.03.2021 року позивач працювала на посаді бухгалтера у Дитячому закладі «Дружба», який рішення Білоцерківської районної ради від 12.03.2021 року передано, а рішенням Фурсівської сільської ради прийнято до комунальної власності останнього. Наказом ДЗО «Дружба» від 31.03.2021 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням, однак їй не було повністю виплачено заробітну плату у день звільнення. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з даного приводу, але звернення не дали жодного результату. Перевіркою Головного управління Держпраці у Київській області встановлено наявність заборгованості у Фурсівської сільської ради по виплаті заробітної плати ОСОБА_2 в сумі 7 392 грн., за результатами якої голові Фурсівської сільської ради вручено припис з вимогою усунути правопорушення. 15.09.2021 року борг по заробітній платі повністю виплачено позивачу частками. Вказуючи на затримку розрахунку при звільненні за період з 01.04.2021 року по 15.09.2021 року, позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача середній заробіток за 114 робочих днів затримки розрахунку у розмірі 35 076,66 грн. виходячи з середньоденного заробітку позивача на день звільнення в розмірі 307,69 грн.

16.11.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

19.11.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

15.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов Фурсівської сільської ради, в обґрунтування якого зазначено, що ДОЗ «Дружба» є юридичною особою та роботодавцем по відношенню до ОСОБА_2 , питання прийняття, звільнення працівників, проведення розрахунків та інші поточні проблеми віднесені до компетенції керівника закладу, відповідач не мав обов`язку проводити розрахунок зі звільненими працівниками, а отже відповідач є неналежним. 19.03.2021 року Фурсівська сільська рада набула прав засновника ДОЗ «Дружба» та 31.03.2021 року комісія відповідача відвідала заклад з метою огляду об`єкта та зафіксувала відсутність позивача на робочому місці, при цьому причини відсутності останньої, її наміри щодо звільнення чи питання щодо нарахованих сум заробітної плати засновнику ніхто не повідомляв. Крім того, Фурсівська сільська рада є бюджетною установою та планує свої витрати шляхом затвердження щорічного бюджету, оскільки бюджет на 2021 рік був затверджений 24.12.2020 року, тому витрати на утримання Дитячого оздоровчого закладу не були передбачені. 29.04.2021 року Фурсівською сільською радою внесено зміни до бюджету та передбачено бюджетні асигнування в сумі 222 619 грн. на розрахунки з працівниками закладу, вказані кошти перераховані комунальному закладу, однак розрахунки з працівниками проводились директором ОСОБА_3 , яка 14.05.2021 року також звільнилась. 29.07.2021 року призначений новий директор закладу. Про заборгованість з виплати заробітної плати звільненим працівникам відповідачу стало відомо під час проведення перевірки Головним управлінням держпраці у Київській області. Зазначено про помилковий розрахунок середньоденної заробітної плати позивача, яка становить 247,70 грн., а також неправильну кількість днів затримки розрахунку, оскільки заборгованість по її виплаті здійснена 30.08.2021 року у розмірі 5 916,35 грн. (14.09.2021 року виплачена індексація заробітної плати за весь період затримки її виплати у розмірі 1 475,65 грн.), тож період затримки розрахунку складає 102 дні. Вказано про неспівмірність розміру компенсації з розміром заборгованості та відсутність вини власника. Заявлено про пропуск позивачем трьохмісячного строку звернення до суду. Представник позивача просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, надала пояснення по справі. Додатково зазначила, що в день звільнення позивача зарплата виплачена не була, сума становила 7 392 грн., що підтверджується листом Держпраці, остаточна виплата у розмірі 1475,65 грн. здійснена 15.09.2021 року, строк звернення не пропущений, оскільки він рахується з моменту останньої виплати, кошти на утримання закладу виділяє сільська рада, яка стала засновником «Дружби».

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити. Зазначила, що 19.03.2021 року заклад передано відповідачу разом з заборгованістю, саме директор відповідає за вказані питання, сільська рада не знала про звільнення позивача, а заборгованість є спірною, при цьому відомості по заробітній платі складено самим позивачем, повторно вказано про строк звернення до суду та відсутність вини відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 працювала на посаді бухгалтера Дитячого оздоровчого закладу «Дружба» та наказом № 2-ОС від 31.03.2021 року звільнена з займаної посади за власним бажанням, відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Вказаним документом наказано виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку та здійснити виплати відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Білоцерківської районної ради № 087-06-VIII від 12.03.2021 року передано Дитячий оздоровчий заклад «Дружба» та основні засоби, інші необоротні активи, майно, що знаходяться та закріплені за даним закладом, із спільної власності територіальних громад Білоцерківського району до комунальної власності Фурсівської сільської об`єднаної територіальної громади без зміни цільового призначення закладу.

Рішенням Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області № 144/06-VIII від 19.03.2021 року прийнято Дитячий оздоровчий заклад «Дружба» та основні засоби, інші необоротні активи, майно, що знаходяться та закріплені за даним закладом, із спільної власності територіальних громад Білоцерківського району до комунальної власності Фурсівської сільської об`єднаної територіальної громади без зміни цільового призначення закладу, визнано за Фурсівською сільською радою права засновника ДОЗ «Дружба», внесено зміни до статуту закладу та затверджено в новій редакції.

Відповідно до пункту 1.1, 2.1 нової редакції Статуту Дитячого оздоровчого закладу «Дружба», останній, зокрема є неприбутковим профільним позашкільним, позаміським закладом оздоровлення та відпочинку, що знаходиться у комунальній власності Фурсівської сільської ради.

Дитячий заклад є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, рахунки в установах банків (п. 2.2 Статуту).

Відповідно до п. 5.1, 5.2, 5.3.5, 5.3.8 Статуту Дитячий заклад очолює директор, якого призначає на посаду і звільняє власник, директор здійснює безпосереднє керівництво та контроль за діяльністю Дитячого закладу, розпоряджається в установленому порядку майном і коштами Дитячого закладу, укладає договори, відкриває рахунки в банках або органах Державного казначейства, видає в межах своїх повноважень накази та розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Фінансування Дитячого закладу здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством України (п. 7.2 Статуту).

Згідно з п. 7.3.1 Статуту Дитячий заклад в процесі провадження фінансово-господарської діяльності має право самостійно розпоряджатись коштами, які надійшли на його рахунок.

Відповідно до листа Головного управління Держпраці у Київській області № 4.2/4-КО-4095-5619 від 25.08.2021 року, на підставі колективного звернення управлінням здійснено інспекційне відвідування ДОЗ «Дружба» на предмет дотримання законодавства про працю, в частині невиплати заборгованості по заробітній платі та розрахункових коштів при звільненні, в ході якого встановлено, що у ДОЗ «Дружба» існує заборгованість із виплати заробітної плати з березня 2021 року в сумі 100 425 грн., в тому числі перед ОСОБА_2 в розмірі 7 392 грн.

За підсумками інспекційного відвідуванні сільському голові ОСОБА_5 вручено припис з вимогою усунути виявлені правопорушення та складено протокол за ч. 1 ст. 41 КУпАП, який направлено до суду.

Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 за період з 01.03.2021 року по 24.09.2021 року, вбачається про зарахування коштів з призначенням платежу «заробітна плата» на вказаний рахунок від ДОЗ «Дружба»: 30.08.2021 року - 5 916,35 грн., а також 15.09.2021 року 1 475,65 грн.

20.09.2021 року ОСОБА_2 звернулась до голови Фурсівської сільської ради з заявою про виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

У відповідь на вказане звернення, відповідач 27.09.2021 року листом № 1388/02-14 повідомив, що розрахунок при звільненні повинен був провести директор ДОЗ «Дружба», оскільки це його компетенція, яка була звільнена 12.05.2021 року, а Фурсівській сільській раді стало відомо про факт наявності заборгованості при проведенні перевірки інспектором з праці 16.08.2021 року, одразу були вжиті заходи щодо проведення повного розрахунку.

В матеріалах справи наявні індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-7 за період з січня 2011 року по березень 2021 року включно, з яких вбачається про нарахування позивачу ДОЗ «Дружба» заробітної плати: за січень 2021 року 6 000 грн., лютий 6 000 грн., березень 12 285,60 грн.

Відповідачем також надано копії наступних документів: розрахунково-платіжні відомості ДОЗ «Дружба» за березень 2021 року, з яких вбачається про нарахування ОСОБА_2 заробітної плати в розмірі 3 818,08 грн. (3 073,55 грн. з відрахуваннями) та 8 467,52 (6 816,35 з відрахуваннями), а разом 12 285,60 грн., що узгоджується з ОК-7; розрахунково-платіжні відомості ДОЗ «Дружба» за березень 2021 року про отримання позивачем під підпис 3 073,55 грн. та 900 грн., а разом 3 973,55 грн.; відомість розподілу виплат ОВВ ДОЗ «Дружба» КО № 210830РВ69 від 30.08.2021 року з визначеною позивачу сумою у розмірі 5 916,35 грн.; платіжне доручення № 14 від 26.08.2021 року про перерахування ДОЗ «Дружба» заробітної плати згідно з вказаною відомістю розподілу; відомість розподілу виплат ОВВ ДОЗ «Дружба» КО № 210915РВ78 від 15.09.2021 року з визначеною позивачу сумою у розмірі 1 475,65 грн.; акт огляду комісією Фурсівської сільської ради ДОЗ «Дружба» від 31.01.2021 року, яким в тому числі встановлено відсутність бухгалтера ОСОБА_2 на території закладу на дату огляду.

В матеріалах справи також наявна копія постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2021 року у справі № 357/12636/21 за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № КВ2456/54/АВ/П/ПТ від 16.08.2021 року, складеного інспектором праці щодо непроведення розрахунку по заробітній платі, в тому числі зі звільненою ОСОБА_2 в розмірі 7 392 грн. Вказаною постановою суду закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивач працювала у ДОЗ «Дружба» на посаді бухгалтера та 31.03.2021 року була звільнена з займаної посади.

За березень 2021 року ОСОБА_2 нараховано Дитячим закладом заробітну плату в розмірі 12 285,60 грн. (9 889,90 грн. «на руки»), що вбачається з розрахунково-платіжних відомостей ДОЗ «Дружба» за березень 2021 року та довідки ОК-7, при цьому позивачу виплачено у березні під підпис 3 973,55 грн., тобто залишок невиплаченої заробітної плати становить 5 916,35 грн., виплата яких здійснена Дитячим закладом на рахунок ОСОБА_2 30.08.2021 року, період затримки розрахунку - з 01.04.2021 року по 30.08.2021 року.

Вказані розрахунково-платіжні відомості є первинними документами підприємства в розумінні абзацу 11 статті 1, частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є належними доказами підтвердження розміру нарахованих та не виплачених при звільненні коштів позивачу.

Сума заборгованості в розмірі 5 916,35 грн. суперечить зазначеній в листі управління Держпраці (за наслідками перевірки) сумі щодо залишку заборгованості перед ОСОБА_2 в розмірі 7 392 грн., однак суд зауважує про відсутність посилань у вказаному листі на первинні документи ДОЗ «Дружба», що стали підставою для визначення вказаної заборгованості, а тому відноситься критично до розміру зазначеної суми.

Слід зазначити, що розмір заборгованості по заробітній платі на момент звільнення позивача встановлений судом в межах вирішення даної справи, де сторонами є позивач ОСОБА_2 та відповідач Фурсівська сільська рада.

Судом також встановлено, що Дитячий оздоровчий заклад «Дружба» є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, рахунки в установах банків, заклад очолює директор, який здійснює безпосереднє керівництво та контроль за діяльністю Дитячого закладу, розпоряджається в установленому порядку майном і коштами закладу, видає в межах своїх повноважень накази та розпорядження, організовує і контролює їх виконання, має право самостійно розпоряджатись коштами, які надійшли на його рахунок.

Тобто, саме Дитячий оздоровчий заклад «Дружба» мав обов`язок перед позивачем з виплати заробітної плати.

При цьому суд зауважує, що питання фінансування Дитячого оздоровчого закладу не є предметом розгляду справи, а в сукупності ймовірно може бути однією з причин затримки виплати заробітної плати позивачу, за умови відсутності передбачених в бюджеті видатків та відсутності на рахунках ДОЗ «Дружба» коштів для відповідних потреб.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12.12.2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13.03.2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки саме Дитячий оздоровчий заклад «Дружба» мав обов`язок перед позивачем з виплати заробітної плати, вказаний заклад та особа, яка на час звільнення позивача займала посаду директора закладу ( ОСОБА_3 ) та яка відповідно до Статуту закладу розпоряджалась коштами та контролювала виконання наказів, мають безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами і тому повинні були бути залучені позивачем до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами в якості: заклад співвідповідачем, директор третьою особою.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного суду від 20.01.2021 року у справі № 203/2/19 та від 17.05.2021 року у справі № 309/2340/15-ц.

Крім того, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про стягнення нарахованої і невиплаченої заробітної плати, не є спором про оплату праці, а тому в даному випадку підлягають застосуванню положення статті 233 КЗпП України.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесульних рішень.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати N 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У рішенні від 15.10.2013 року N 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про виплату нарахованої і невиплаченої працівнику суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь працівника, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат.

Позивач, будучи головним бухгалтером, була обізнана про порушене її право щодо не проведення з нею розрахунку при звільненні з роботи з 01.04.2021 року, однак звернулась до суду з позовною вимогою до Фурсівської сільської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 11.11.2021 року, тобто поза межами трьохмісячного строку з дня, коли вона дізналась про порушення свого права.

Слід зазначити, що постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2021 року у справі № 357/12636/21 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_6 не містить оцінки доказів, висновків про наявність, або відсутність правопорушення, вини особи, юридичних фактів, чи інших обставин, що мають значення для вирішення даної справи та не містить інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

З огляду на такий висновок суду, питання співмірності заявленої до стягнення суми заборгованості судом не досліджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір та витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.02.2022 року.

СуддяА. Ю. Цуранов