НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення скарги без розгляду

04 лютого 2022 рокуСправа № 322/100/22

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Гасанбеков С.С., розглянувши матеріали

скарги:ОСОБА_1 (боржник)
на рішення:державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни,

та перевіривши дотримання заявником вимог ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України),

встановив:

03.02.2022 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшла вищезазначена скарга, в якій заявник просить:

- визнати поважним та поновити строк оскарження постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Левіцької А.С. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17 листопада 2021 року №67546532/1.

- скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Левіцької А.С. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17 листопада 2021 року №67546532/1.

Водночас з доданих до скарги документів судом встановлено, що предметом оскарження є не постанова, а повідомлення державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17 листопада 2021 року №67546532/1.

Вирішуючи питання про прийняття скарги до розгляду, суд виходить з наступного.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15.12.2021 по справі №753/3337/20 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 102050681), та зазначає таке.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) зроблено висновок про те, що стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20), від 02 листопада 2021 року у справі № 753/3465/20 (провадження № 61-12002св20).

Системний аналіз процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Як зазначено заявником у поданій ним до суду скарзі, про оскаржуване повідомлення державного виконавця йому стало відомо 10 січня 2022 року, отже останнім днем строку, передбаченого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, є 20.01.2022. При цьому, заявник не наводить жодних причин, через які скарга не була ним подана до суду у десятиденний строк.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для поновлення строку на оскарження повідомлення державного виконавця, а відтак скарга підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 126, 260, 261, 263, 272, 449 ЦПК України, суддя

ухвалив:

1. Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на оскарження повідомлення державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17 листопада 2021 року № 67546532/1.

2. Скаргу ОСОБА_1 на повідомлення державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17 листопада 2021 року № 67546532/1 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 04 лютого 2022 року.

Суддя С.С. Гасанбеков