11.02.2022
Справа № 703/2189/18
Провадження № 4-с/696/2/22
УХВАЛА

іменем України

10 лютого 2022 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ніколенко О.Є.,

за участю секретаря Старущенко Н.П.,

представника особи, що подала скаргу ОСОБА_1 ,

боржника ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 ,

державного виконавця Панасенка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка скаргу Смілянської міської ради, особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Панасенко Олександр Андрійович,

встановив:

Смілянська міська рада звернулась до Кам`янського районного суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Панасенко О.А., де просить визнати дії головного державного виконавця у зв`язку із закінченням виконавчого провадження ВП №67409349 неправомірними, а постанову від 24.12.2021 про закінчення виконавчого провадження незаконною. Зобов`язати ОСОБА_4 відновити виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа у справі №703/2189/18, 2/696/22/21 від 26.10.2021 та задовольнити вимоги стягувача.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою Черкаського апеляційного суду від 07.10.2021 у справі №703/2189/18 рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 10.06.2021 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Смілянської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено та зобов`язано відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за рахунок власних коштів ними особисто, або іншою особою, самочинно збудованих металевих гаражів (боксів), що розташовані в АДРЕСА_1 . Вказана постанова набрала законної сили 07.10.2021. На виконання постанови Кам`янським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист. 08.11.2021 головним державним виконавцем Відділу ДВС у м.Смілі Черкаського району Черкаської області ЦМУМЮ (м.Київ) Панасенком О.А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення. Державний виконавець встановив, що ОСОБА_2 не виконав рішення суду та 22.11.2021 виніс постанову про накладення на нього штрафу в розмірі 1700 грн, попередивши боржника про кримінальну відповідальність у випадку подальшого умисного невиконання судового рішення. 23.12.2021 державний виконавець ухвалив постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу у сумі 3400 грн та вдруге попередив його про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. З Інформації про виконавче провадження розміщеної в Автоматизованій системі виконавчого провадження слідує про складення державним виконавцем повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. 24.12.2021 виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 04.02.2022 скаргу прийнято до розгляду, призначено розгляд справи. Запропоновано головному державному виконавцю Панасенку О.А. подати до суду пояснення, заперечення по суті скарги, та докази, якими будуть обґрунтовуватися заперечення.

Представник скаржника Смілянської міської ради Возний С.І. у судовому засіданні вказав, що постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною, порушує права органу місцевого самоврядування, який судився з боржником упродовж 3-х років за належне їм майно. Додатково пояснив, що формулювання у позові про виконання рішення суду іншими особами, було спрямовано саме на те, що в разі відмови боржника виконати рішення суду добровільно, Смілянська міська рада могла сприяти знесенню цих гаражів власними силами задля виконання рішення суду та реалізації прав на спірне майно. Зазначив, що державний виконавець не звернув увагу на даний факт та передчасно закінчив виконавче провадження. Вважає, що дане рішення можливо було виконати без боржника, який ухилявся від його виконання, відтак просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Головний державний виконавець Відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області ЦМУМЮ (м.Київ) зазначив, що його дії є правомірними. Він діяв чітко до вимог закону, і після того як вжив усіх можливих заходів відповідальності до боржника, закінчив виконавче провадження.

Боржник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 вважають постанову про закінчення виконавчого провадження законною та просили відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування заперечень представник боржника пояснив, що ОСОБА_2 ні в якому разі не відмовляється від виконання рішення суду, в той же час останнім ініційовано ряд судових проваджень, зокрема:

- Подано касаційну скаргу на спірне рішення. Після вирішення судом касаційної інстанції справи, в разі необхідності, ОСОБА_2 виконає рішення суду.

- Подано скаргу до Кам`янського районного суду - 10.02.2022 на виконавчий лист, виданий суддею Кам`янського районного суду по справі №703/2189/18, так як вважають зазначений виконавчий лист таким, що повністю не підлягає до виконання.

- У провадженні Смілянського міськрайонного суду є позов про визнання права власності на спірне майно, яке є предметом спору у даній справі, і рішення Смілянським судом ще не прийняте, розгляд справи призначено на квітень 2022 року.

- До Черкаського адміністративного окружного суду подано позов до Смілянської міської ради про оренду земельної ділянки на якій знаходяться спірні гаражі.

Крім того, у боржника ОСОБА_2 відсутні кошти на знесення гаражів, він є інвалідом довічно, і наразі, його донька поїхала на заробітки, щоб мати можливість у подальшому виконати рішення суду.

Враховуючи вищезазначені обставини, сторона боржника вважає, що державним виконавцем було виконано усі законні дії під час виконавчого провадження, відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши матеріали виконавчого провадження, заслухавши пояснення учасників справи, виходить з такого.

26.10.2021 Кам`янським районним судом Черкаської області було видано Виконавчий лист за позовом Смілянської міської ради Черкаської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованих гаражів (боксів), суд вирішив зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за рахунок власних коштів ними особисто або іншою особою самочинно збудованих металевих гаражів (боксів), що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

08.11.2021 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Панасенко О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67409349 з виконання виконавчого листа №703/2189/18, 2/696/22/21 (а.с. 10).

Відповідно до Інформації про виконавче провадження від 30.12.2021 вбачається, що 22.11.2021 державний виконавець Панасенко О.А. виніс постанову про накладення штрафу в розмірі 1700 грн на ОСОБА_2 , а 23.12.2021 винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 3400 грн. та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

24.12.2021 головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 11).

У відповідності зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

Окрім того, як зазначає скаржник, що згідно судового рішення, а також виконавчого документу у справі №703/2189/18 встановлено порядок його виконання: зобов`язано боржника звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення нею особисто або іншою особою самочинно будованих металевих гаражів, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Тобто, виконавчим документом встановлено обов`язок боржника знести самовільно встановлені металеві гаражі, при цьому зазначено, що звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки може відбуватись за участю й інших осіб.

Представник Смілянської міської ради пояснив, що в разі повідомлення їх про те, що боржники не виконують рішення суду, то задля його виконання вони мали бути залучені до даної справи державним виконавцем та за допомогою сил та засобів міської ради стягувача у справі, здійснити законні дії на виконання рішення суду.

Верховний суд у постанові від 13.02.2018 у справі №923/182/13 та у постанові від 30.08.2018 у справі №916/4106/14 дійшов висновків: та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення боржником, воно не може бути виконано без його участі на підставі абз.2 ч.2 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з його особою та не унеможливлює виконання рішення суду без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні.

З Висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.06.2019 року (справа №826/14580/16), вбачається, що направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не може бути єдиною та останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Здійснюючи примусове виконання судового рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії, державний виконавець вправі здійснювати й інші заходи примусового характеру після внесення відповідного повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, оскільки він не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, з огляду на те, що сам факт направлення повідомлення до правоохоронних органів при можливості виконання судового рішення без участі боржника (іншою особою) не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати необхідних заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалюючи постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець керувався п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» на неможливість виконання рішення суду без участі боржника.

Відповідно до вимоги п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Стаття 63 ЗУ «Про виконавче провадження» відноситься до розділу VIII виконання рішень немайнового характеру.

Разом з тим, вимога про звільнення спірної земельної ділянки передбачає вилучення цієї ділянки у особи, яка на відповідній правовій підставі не набула права власності на неї і передачу цієї ділянки визначеній судом особі.

У разі задоволення такої вимоги судом рішення в цій частині підлягає виконанню як рішення майнового характеру.

Державним виконавцем були вчинені окремі відповідні дії щодо задоволення вимог стягувача, проте, в силу положень ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» була проведена не вся можлива процедура здійснення державним виконавцем своїх прав та зобов`язань.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява № 18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (994_535) (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії" (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» ("…"), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Та обставина, що саме боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судом обставини невиконання його боржником у добровільному порядку.

Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м.Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Київ) Панасенко О.А. суду не надано належних доказів того, що постанова Черкаського апеляційного суду від 07.10.2021 у цивільній справі №703/2189/18 не може бути виконано без участі боржника.

Крім того, виконавцем для забезпечення реального виконання рішення суду не застосований обсяг вимог примусового виконання рішень, передбачений ст. 56 Закону України Про виконавче провадження: опис і арешт майна боржників, не застосовані передбачені п. 18 ч. 3 ст. 18 Закону обов`язки і права виконавця вимагати від боржників надання пояснень за фактами невиконання рішення суду або законних вимог виконавця чи іншого порушення, вимог законодавства про виконавче провадження, а також передбачені п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону заходи примусового виконання рішення щодо заборони боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном.

Зокрема, матеріали справи не містять доказів того, що боржниками повідомлено державного виконавця про виконання рішення суду чи про причини неможливості виконання вимог виконавчого документу.

Суд не бере до уваги пояснення представника боржника, оскільки предметом спору у цій справі є законність постанови державного виконавця від 24 грудня 2021 року щодо закінчення виконавчого провадження з підстав її невідповідності вимогам Закону України Про виконавче провадження, а всі заперечення фактично зводяться до незгоди із судовим рішенням, яке набрало законної сили, а також наявності ініційованих позивачем ряду інших судових проваджень задля реалізації бажаного. Будь-які докази на підтвердження своєї позиції представник боржника не надав. Наявність касаційної скарги на рішення суду не є підставою для відмови у задоволенні скарги, і боржник у разі відкриття касаційного провадження зможе звернутися до державного виконавця з клопотанням про його зупинення.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення та не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України Про виконавче провадження.

Скарга в частині щодо зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження, до задоволення не підлягає, так як суд дійшов висновку, що дії по відновленню виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця та належать виключно до його компетенції. При цьому, з приписів норм законодавства вбачається неприпустимість підміни судом суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Даний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду № 826/14580/16 від 18 червня 2019 року.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м.Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Київ) Панасенко О.А., пов`язані з винесенням постанови від 24.12.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №67409349 є неправомірними.

При таких обставинах, скаргу Смілянської міської ради на рішення головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м.Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Київ) Панасенко О.А. слід задовольнити частково, а постанову від 24.12.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №67409349 необхідно скасувати.

Стягувачу роз`яснити, що згідно ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Керуючись ст.ст. 447, 448, 449, 450, 451, 452 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Скаргу Смілянської міської ради на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Панасенко Олександра Андрійовича задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панасенка Олександра Андрійовича у зв`язку із закінченням виконавчого провадження ВП № 67409349 неправомірними, а постанову від 24 грудня 2021 року про закінчення виконавчого провадження незаконною.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 24 грудня 2021 року № 67409349, винесену головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панасенком О.А.

Ухвалу може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 11.02.2022.

Суддя О.Є. Ніколенко