Дата документу 08.02.2022
Справа № 334/788/22
Провадження № 2/334/1700/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовноїзаяви без руху

08 лютого 2022 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Філіпова І.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водоканал» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення,

ВСТАНОВИЛА:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення, згідно якого просить скасувати наказ Комунального підприємства «Водоканал» від 31.01.2022 року про відсторонення ОСОБА_2 від роботи з 31.01.2022 року на час відсутності щеплення проти COVID -19 без збереження заробітної плати, та стягнути на користь позивача невиплачену заробітну плату за час незаконного його відсторонення від роботи.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір»від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У позовній заяві позивач фактично заявляє такі вимоги: 1) скасування наказу про відсторонення від роботи; 2) стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення.

Як вбачається із змісту позовної заяви, наведених позивачем мотивів та додатків до позову, позивачем оспорюється наказ Комунального підприємства «Водоканал» від 31.01.2022 «Про відсторонення від роботи», тобто ним фактично порушується питання про допуск до виконання своїх трудових обов`язків, отже позивача не було звільнено із займаної нею посади, а лише відсторонено.

Разом з тим, поняття відсторонення від роботи і звільнення з роботи згідно положень чинного Кодексу законів про працю України не є ідентичними, оскільки поновлення на попередній роботі можливе лише в разі визнання незаконним звільнення працівника або переведення його на іншу роботу (що передбачає остаточне припинення попередніх трудових обов`язків працівником та отримання ним винагороди (заробітної плати) за виконану роботу) на відміну від відсторонення, яке передбачає лише тимчасове припинення виконання працівником трудових обов`язків без позбавлення займаної посади, та поновлення виконання працівником попередніх трудових обов`язків на займаній посаді після припинення обставин, що слугували причинами відсторонення.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Натомість, використання позивачем певної назви матеріально-правової вимоги не змінює дійсної суті вимоги та не може слугувати підставою для застосування пільги щодо сплати судового збору, передбаченої п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Указаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Крім того, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19).

Отже, оскільки предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення позивача від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання ним своїх трудових обов`язків, а не звільненням із займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника,тому його доводи щодо наявності пільг при зверненні до суду із зазначеними у позовній заяві вимогами з підстав, наведених у позові, судом до уваги не беруться.

Таким чином, при відсутності у матеріалах позову відомостей про наявність інших пільг при зверненні до суду, позивач має сплатити судовий збір на загальних підставах.

Згідно ч.1ст.4Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

ЗгідноЗакону України «Про судовий збір»за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992,40 грн.

Згідност. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року складає 2393 гривень.

Таким чином, позивачу потрібно сплатити 1984,80 грн судового збору за вимоги про скасування наказу та судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Враховуючи викладене, зазначена заява підлягає залишенню без руху.

Згідност.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених устатті 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позову без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Керуючись статтями 175, 176, 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водоканал» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення.

Надати позивачу строк терміном десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених недоліків, та роз`яснити, що у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений строк, позовна заява буде повернута.

Суддя: Філіпова І. М.