ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м.Суми

Справа №592/11696/21

Номер провадження 22-ц/816/255/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2021 року у складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27 листопада 2017 року між Публічним акціонерним банком «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого відповідачу було видано кредит у розмірі 49549 грн 55 коп. в строк до 25 листопада 2019 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 28% річних та за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін 35% річних.

07 жовтня 2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого банк відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Веста» набуло право вимоги, в тому числі, за вказаним кредитним договором. У подальшому 08 жовтня 2019 року за договором про відступлення права вимоги №08-10/19 ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал».

Посилаючись на те, що відповідач, скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення не виконав, тому станом на 10 серпня 2021 року утворився борг на загальну суму 60652 грн 01 коп., з яких: 29842 грн 76 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5237 грн 56 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 15994 грн 94 коп. заборгованість з комісії, 2690 грн 75 коп. нараховані 3% річних, 6886 грн 00 коп. втрати від інфляції, що і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2021 року у задоволенні позовної заяви ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду першої інстанції на позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року №6-223цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц є помилковим, оскільки кредитний договір був укладений 27 листопада 2017 року, а тому відсутні підстави для застосування положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла до 10 червня 2017 року.

На переконання позивача, висновки суду першої інстанції про відсутність у первісного кредитора права до моменту закінчення терміну дії кредитного договору, а саме до 25 листопада 2019 року відступати право вимоги за кредитним договором є такими, що не узгоджується з положеннями чинного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини.

Позивач також не погоджується із висновками суду першої інстанції про недотримання досудового порядку врегулювання спору, оскільки законом передбачено право кредитора вирішувати питання щодо стягнення заборгованості як в позасудовому, так і в судовому порядку.

Крім того, вважає, що наявність спору з позивачем свідчить про неможливість вирішити питання про стягнення кредитної заборгованості в позасудовому порядку.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження належного виконання ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» своїх зобов`язань щодо сплати на користь АТ «УкрСиббанк» визначеної умовами договору суми фінансування, а тому і не набуло права вимоги за договором факторингу. Наголошує на тому, що і позивачем також не було виконані належним чином зобов`язання за договором факторингу в частині сплати 1176311 грн 20 коп., так як перераховано було лише 1176211 грн 20 коп. Стверджує, що на момент укладення договорів факторингу боргові зобов`язання були відсутні, а тому не могли бути передані новому кредитору. Зазначає, що на час укладення кредитного договору, обов`язкове повідомлення боржника про наявність кредитної заборгованості була передбачена положеннями ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, просить доводи апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, позивач вказує на те що до матеріалів справи долучені належні та допустимі докази, якими підтверджується набуття товариством права вимоги за кредитним договором та існування заборгованості відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте,зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 листопада 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у сумі 49549 грн 55 коп. строком до 25 листопада 2019 року (а.с. 9-11).

Пунктами 3.8, 3.9 та 3.11 цього договору визначено, що процента ставка за договором встановлено в розмірі 28% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 35% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до договору, який є невід`ємною його частиною.

Згідно довідки розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_1 на 07 жовтня 2019 року за кредитним договором №0 від 27 листопада 2017 року, загальний розмір боргу становить 51075 грн 26 коп., з яких 29842 грн 76 коп. за тілом кредиту, 5237 грн 56 коп. за нарахованими відсотками; 15994 грн 94 коп. за комісією (а.с. 16-19).

07 жовтня 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» було укладено договір факторингу №149, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги заборгованості, в тому числі за кредитним договором від 27 листопада 2017 року за №0, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 46-50). Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, станом на дату укладення договору факторингу становило 51075 грн 26 коп. (а.с. 43). 07 жовтня 2019 року АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» підписано акт приймання-передачі права вимоги (а.с. 51).

У подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відступило право вимоги заборгованості відповідача за договором ТОВ «Вердикт Капітал», уклавши 08 жовтня 2019 року договір факторингу №08-10/19 та підписавши акт приймання-передачі права вимоги (а.с.60-64, 64).

Згідно реєстру боржників до договору факторингу №08-10/19 від 08 жовтня 2019 року, розмір боргу ОСОБА_1 за кредитним договором становив 51075 грн 26 коп. (а.с. 56).

Відмовляючи у задоволенні вимог суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачу направлялася вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому відсутні підстави вважати, що АТ «УкрСиббанк» мав законі підстави відступати право вимоги за договором факторингу №149 від 07 жовтня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Веста» до моменту закінчення терміну дії кредитного договору.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

При вирішенні питання про правомірність набуття позивачем права вимоги за кредитним договором колегія суддів бере до уваги наступні обставини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

За умовами договору факторингу від 07 жовтня 2019 року укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та від 08 жовтня 2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цими договорами та чинним законодавством України, за плату, передбачену цим договором, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) право грошової вимоги первісного кредитора.

Пунктами 2.2. цих договорів визначено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цими договорами, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Договори відступлення права вимоги за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором замінений на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестоххілс Веста», а в подальшому на ТОВ «Вердикт Капітал» як нового кредитора. ТОВ «Фінансова компанія «Інвестоххілс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» не набували право здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договорів відступлення права вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому посилання відповідача на відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Інвестоххілс Веста» ліцензії на надання фінансових послуг не заслуговує на увагу.

Укладені між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» договори факторингу сторонами цих договорів не оспорювалися, а тому в силу ст. 204 ЦПК України є правомірними.

Відмовляючи в задоволення позову з підстав відсутності на момент укладення 07 жовтня 2019 року договору факторингу боргового зобов`язання за кредитним договором, судом першої інстанції не було надано належної оцінки довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором, з якої вбачається, що починаючи з 25 лютого 2019 року відповідач не виконував взятих на себе зобов`язань, розмір заборгованості, яка була передана за договорами факторингу виникла станом на моменту їх укладення.

Також, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, судом першої інстанції не було враховано те, що в даній постанові йдеться про обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, проте строк виконання зобов`язання за укладеним з відповідачем кредитним договором настав ще 25 листопада 2019 року, тоді як позов був пред`явлений у вересні 2021 року.

Відповідач, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду рішення суду, не спростовував укладення 27 листопада 2017 року кредитного договору з ПАТ «УкрСиббанк» та отримання кредитних коштів в сумі 49549 грн 55 коп. за цим договором.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» просив стягнути заборгованість, яка складається із заборгованості за наданим кредитом в сумі 29842 грн 76 коп. кредитом, заборгованості на нарахованими відсотками 5237 грн 56 коп. та заборгованості за нарахованою комісією 15994 грн 94 коп.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову ТОВ «Вердикт Капітал» в частині стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитом, виходячи з наступного.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як уже зазначалося, умовами кредитного договору від 27 листопада 2017 року передбачено сплату банку комісії, відповідно до цього Договору та Додатку №1 до договору, який є невід`ємною його частиною.

Проте, положення кредитного договору не містять норм, яким б передбачалося підстави нарахування баком комісії та узгоджений між сторонами розмір комісії. Додаток №1 до кредитного договору до матеріалів справи долучено не було.

Таким чином з огляду на те, що позивачем не було надано доказів правомірності нарахування комісії у зазначеному в довідці-розрахунку розмірі, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача 15994 грн 94 грн.

Крім того, з довідкирозрахунку заборгованості вбачається, що у період з 27 листопада 2017 року по 25 лютого 2019 року банком на погашення нарахованих сум комісій було спрямовано 15326 грн 71 коп. сплачених відповідачем.

Статтею 534 ЦК України визначено, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тобто, з огляду на положення ст. 534 ЦК України, сплачені позивачем кошти на загальну суму 15326 грн 71 коп., мали бути зараховані на погашення заборгованості по нарахованим відсоткам, а решта на погашення частини тіла кредиту.

За таких обставин, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на час отримання права вимоги позивачем, становила 19753 грн 61 коп. (15326,71 грн (кошти внесені на погашення комісії) 5237, 56 грн (нараховані відсотки) = 10089,15 грн 29842 , 76 коп. (заборгованості по тілу кредиту).

Крім того у відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних, починаючи з 10 серпня 2018 року, проте зібраними в матеріалах справи доказами не підтверджується наявність у ОСОБА_1 простроченої кредитної заборгованості з цього періоду.

Беручи до увагу те, що строк остаточного виконання зобов`язання 25 листопада 2019 року, а тому в межах заявлених позовних вимог, з відповідача підлягає стягнення інфляційні збитки в сумі 2260 грн 09 коп., нараховані за період з 26 листопада 2019 року по червень 2021 року включно (19753 грн 61 коп. * 1.114 (індекс інфляції) та 3% річних в сумі 1011 грн 49 коп. за період з 26 листопада 2019 року по 10 серпня 2021 року.

Таким чином, у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердик Капітал» 19753 грн 61 коп. заборгованості за кредитним договором, 2260 грн 09 коп. інфляційних витрат та 3% річних в сумі 1011 грн 49 коп.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та доводів апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача належить стягнути 739 грн 31 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 1108 грн 97 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 05 березня 2021 року №05-03/2021, прайс-листом адвокатського об`єднання «Ліга Ассістанс», платіжним дорученням від 18 червня 2021 року, заявкою на надання юридичної допомоги №21 від 04 червня 2021 року та витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 16 червня 2021 року (а.с. 80-87).

У відповідності до положень ст. 137 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо їх розміру, пропорційно частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь товариства належить стягнути 6513 грн 75 коп. понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 19753 гривні 61 копійку заборгованості за кредитним договором, 2260 гривень 09 копійок інфляційних витрат та 3% річних в сумі 1011 гривень 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судові витрати в сумі 1848 гривень 28 копійок по сплаті судового збору та в сумі 6513 гривні 75 копійок за професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко