ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2393/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гусак О.С., з секретарем судового засідання Осадчуком С.В., розглянувши у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про стягнення індексації невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Позов обгрунтовувала тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва суду від 19 квітня 2019 року у справі № 753/2175/19 стягнуто з ДП«Укртранснафтопродукт» на її користь заборгованість у розмірі 102 799 грн 69 коп. з яких: 70 673 грн 38 коп. заробітна плата за період з 1 квітня 2018 року по 29 грудня 2018 року; 8 186 грн. 99 коп. компенсація за невикористану відпустку; 23 939 грн. 32 коп. - вихідна допомога; та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 350 грн 78 коп. Оскільки рішення суду не виконано, то вона має право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. 1, 2 Закону №° 2050 та Порядку № 159 для виплат, нарахованих з 1 січня 2001 року.

Внаслідок невиконання відповідачем вимог трудового законодавства та непроведення з нею повного розрахунку при звільненні їй завдано моральної шкоди, яку вона обґрунтовує тим, що вона повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Зважаючи на економічний стан країни, знецінення національної валюти, їй було досить важко. Внаслідок таких незаконних дій відповідача вона зазнала душевні страждання, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану.

Вона є інвалідом III групи з впливом аварії на ЧАЕС та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, і через незаконні дії відповідача її переживання негативно вплинули на її фізичний стан. Через погане самопочуття вона була вимушена звернутися до медичних закладів. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює у розмірі 200 000 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ДП «Укртранснафтопродукт» на її користь кошти у сумі 287 489 грн 68 коп., з них: 16 756 грн 35 коп. - індексований заробіток за період від часу винесення рішення по день подачі позову, 270 733 грн. 33 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні від часу винесення рішення суду у справі № 753/2175/19 та 200000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 26 жовтня 2021 року.

26 жовтня 2021 року в судове засідання прибув представник позивача Ходак А.В. Представник відповідача в судове засідання не прибув, розгляд справи було відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача на 2 грудня 2021 року.

2 грудня 2021 року в судове засідання прибув представник позивача Ходак А.В., представник відповідача не з`явився, хоча про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 грудня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 26 січня 2022 року.

26 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не прибули, 24 січня 2022 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у січні 2019 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ДП«Укртранснафтопродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що з 7 лютого 2017 року по 29 грудня 2018 року вона працювала на посаді провідного економіста ДП«Укртранснафтопродукт». При звільненні, відповідач у порушення вимог трудового законодавства не провів з нею повного розрахунку, не виплатив їй заробітну плату у розмірі 23 939 грн 32 коп., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 8 186 грн 99 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/2175/19 стягнуто з ДП«Укртранснафтопродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 102 799 грн 69 коп. з яких: 70 673 грн 38 коп. заробітна плата за період з 1 квітня 2018 року по 29 грудня 2018 року; 8 186 грн. 99 коп. компенсація за невикористану відпустку; 23 939 грн. 32 коп. - вихідна допомога; та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25 350 грн 78 коп.

Вказане рішення суду не було виконано відповідачем.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Положеннями вищенаведеної статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягнув на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-114цс13.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Висновок щодо застосування статті 117 КЗпП України викладено у постанові підтримано Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 03 січня 2018 року у справі № 331/2814/16-ц (провадження № 61-1114св17); Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18); Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 536/1267/18-ц (провадження № 61-10824св21).

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у аспекті надання офіційного тлумачення положенням частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку із статтями 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 Конституційним Судом України роз`яснено, що працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль з організації свого життя.

Невиконання тривалий час рішення суду про стягнення на користь позивача недоплаченої заробітної плати, призвело до завдання йому моральної шкоди, яка виразилася в фізичних і психологічних стражданнях та зміні звичайного способу життя, оскільки позивачка вимушена була шукати додатковий заробіток.

Ураховуючи викладене, суд визнає обґрунтованими доводи позивачки про те, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати, а також відшкодування моральної шкоди.

Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати роботодавцям здійснюється відповідно до Закону України № 2050 від 19 листопада 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з відповідними змінами (далі - Закон) і Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2050 компенсації підлягає грошовий дохід (разом із сумою індексації), який одержується у гривнях на території України та не має разового характеру.

Згідно п. 4 Порядку №° 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. У разі якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100 %, компенсація не нараховується.

Для визначення суми компенсації індекс споживчих цін обчислюється шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом України за період невиплати заробітної плати. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується заробітна плата, до розрахунку не включається.

Індекс споживчих цін за 2019 рік становив 104,1%, за 2020 рік -105,0%, за 6 місяців 2021 року -106,4%.

Розрахунок проводиться шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін за даними Держкомстату: 1,041 х 1,050 х 1,064 = 116,3%.

Приріст індексу споживчих цін: 116,3 % -100 % = 16,3 %.

Розмір невиплаченої заборгованості за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року у справі № 753/2175/19 становить 102 799 грн 69 коп.

За період від встановлення суми заборгованості за рішенням суду до моменту подачі позову, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівнику заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за цей період становить:102 799 грн 69 коп. х 16,3/100 = 16 756 грн 35 коп.

Як вбачається з довідки ДП «Укртранснафтопродукт» № 01/04 від 21 січня 2019 року, що міститься в матеріалах справи № 753/2175/19, станом на 29 грудня 2018 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала - 325 грн 01 коп. Кількість днів прострочення від часу винесення Рішення, що набрало законної сили становить 833 (вісімсот тридцять три) календарних днів.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні від часу винесення рішення у справі №753/2175/19 становить: 325 грн 01 коп. х 833 календарних днів прострочення = 270 733 грн 33 коп.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума коштів у розмірі 287 489 грн 68 коп., з них:16 756 грн 35 коп. - індексований заробіток та 270 733 грн 33 коп.- середній заробіток за період від часу винесення рішення - 19 квітня 2019 року у справі № 753/2175/19 по день подачі позову - 9 серпня 2021 року.

Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Внаслідок незаконних дій відповідача позивач зазнала душевні страждання. ОСОБА_1 є інвалідом III групи з впливом аварії на ЧАЕС та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, і через незаконні дії відповідача її переживання негативно вплинули на її фізичний стан і через погане самопочуття вона була вимушена звернутися до медичних закладів.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 9 роз`яснено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

З урахуванням зазначеного та конкретних, наведених вище обставин, суд погоджується з доводами позивачки у частині заподіяння їй моральної шкоди, однак з врахуванням вимог розумності і справедливості вважає, що її розмір становить 2 000 грн.

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано.

Крім того, позивач просила вирішити питання про стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справ належать, в тому числі, і витрати на правову допомогу, що передбачено ст. 79 ЦПК України.

ОСОБА_1 просила стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3750 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позов підписано позивачем ОСОБА_1 .

У самій позовній заяві зазначається, що в додатках до позовної заяви додається договір про надання правової допомоги від 14 липня 2021 року № 1218, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Ходак А.В. від 27 квітня 2020 року № 1837.

Однак в додатках ці документи не зазначено та їх не додано і до позовної заяви.

Представник позивача ОСОБА_2 брав участь у двох судових засідання 26 жовтня та 2 грудня 2021 року на підставі ордерів № 1165353 та № 797856.

Крім того, позивачем не надано детального опису наданих адвокатами відповідачу правових послуг та документальне підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні договір про надання правової допомоги від 14 липня 2021 року № 1218, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Ходак А.В. від 27 квітня 2020 року № 1837, детальних опис наданих адвокатом робіт, акт виконаних робіт, докази сплати адвокату за отримані послуги, суд вважає, що правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

Відповідно до п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням (а. с. 14 ).

За подання позовної заяви позивач повинна була сплатив судовий збір у розмірі 4874 грн 90 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позов задоволений на 59 % (287489,68+2000х100/487489,68), суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 2876 грн 19 коп. (4874,90х59%).

На підставі викладеного, у відповідності із ст. ст. 115-117 КЗпП України, керуючись ст. ст. 3, 23, 88, 118, 119 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Укртранснафтопродукт» (, 02095, м. Київ, вул. А. Ахматової, б. 47 оф. 108-А) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти у розмірі 287 489 грн 68 коп., з них: 16 756 грн 35 коп. - індексований заробіток та 270 733 грн. 33 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період від часу винесення рішення у справі № 753/2175/19 (19 квітня 2019 року) по день подачі позову (9 серпня 2021 року) та 2000 грн моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Укртранснафтопродукт» (, 02095, м. Київ, вул. А. Ахматової, б. 47 оф. 108-А) в дохід держави судовий збір у розмірі 2876 грн 19 коп.

У стягненні витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.С. Гусак