ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 682/1107/21

Провадження № 22-ц/4820/48/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2021 року, суддя Шевчук В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради Славутського району Хмельницької області про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

В травні 2021 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Крупецької сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона разом із двома дітьми з вересня 2005 року по даний час проживає в житловому будинку, що по АДРЕСА_1 . Даний будинок належав ОСОБА_2 , яка у вересні 2005 року виїхала до м. Нетішин Хмельницької області, а в жовтні 2007 року переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де померла у 2018 році. В 2005 році, у зв`язку з тим, що їй не було де проживати, ОСОБА_2 надала у власність спірний будинок без юридичного оформлення. 08.06.2007 року з дозволу ОСОБА_2 в даному будинку був зареєстрований її старший син, ОСОБА_3 . На сьогодні вона продовжує добросовісно та безперервно користуватися та відкрито володіти житловим будинком з надвірними будівлями, доглядає за житлом, проводить його поточний ремонт, у 2005 році на її замовлення було виготовлено робочий проект газифікації будинку та підключено його до газових мереж. Вважає, що, оскільки вона на законних підставах набула права власності на нерухоме майно, тому просила суд визнати за нею право власності на будинок, що по АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.07.2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо набуття права власності за набувальною давністю відповідно до вимог статті 344 ЦК України. Відсутні докази переїзду ОСОБА_2 на постійне місце проживання до іншого міста або держави та її смерті за кордоном. Відсутність даних щодо місця проживання та перебування власника житлового будинку не є підставою для припинення її права власності на спірне житло та набуття такого права у позивача на підставі ч. 3 ст. 344 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт виклала доводи тотожні доводам викладеним у позовній заяві.

Апелянт та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просив суд провести розгляд справи без його участі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.1997 року ОСОБА_2 придбала житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Як вбачається зі змісту довідок Крупецької сільської ради від 04.03.2021 року, №№ 132, 133, згідно із записами погосподарської книги № 1 села Колом`є на 2021-2025 роки, по АДРЕСА_1 , головою дворогосподарства рахується ОСОБА_3 , який зареєстрований у даному будинку з 08.06.2007 року. Станом на 04.03.2021 року без реєстрації за вказаною адресою проживає ОСОБА_1 (а.с. 7).

В 2005 році на замовлення ОСОБА_1 було виготовлено робочий проект газифікації спірного будинку (а.с. 10).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прав власності на нерухоме майно, іпотек та заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо будинку АДРЕСА_1 , відсутні (а.с. 11).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається у повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

З указаного вбачається, що йдеться про добросовісне, але неправомірне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном (постанова Верховного Суду від 16.12.2019 року у справі № 738/1178/18).

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Однією із обов`язкових умов набуття права власності за набувальною давністю є обставина за якої набувач в момент набуття речі не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі №140/1774/18).

Враховуючи, що позивач знала про власника спірного будинку з моменту вселення та проживання у ньому за фактичною згодою власника, ОСОБА_2 , яка не відмовлялася від свого права власності на будинок, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказане майно не може бути об`єктом набувальної давності.

Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України.

Оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, тому відмова у задоволенні позову судом є обґрунтованою.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, тому підстав для скасування або зміни судового рішення в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко