Провадження № 2-др/127/11/22
08 лютого 2022 рокумісто Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді Бойко В.М.,
при секретарі Поперечної А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за вищевказаним позовом.
Згідно з рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задоволено. Визнано ОСОБА_3 , таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.
У свою чергу 01.02.2022 року представник позивачки ОСОБА_1 подала до суду заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу та надала на їх підтвердження докази.
07.02.2022 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_5 про відмову у стягнення витрат на оплату правничої допомоги. Відповідач вважав, що позивачем не дотримані норми процесуального закону, щодо попереднього визначення судових витрат із наданням належних доказів, документально не доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме не надано Договору про правову допомогу, і документи, які стосуються саме його виконання.
З урахуванням ч.4 ст. 270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дане питання без виклику учасників справи в судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника позивачки, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Право сторони на відшкодування понесених витрат на оплату послуг адвоката вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, практика якого в силу ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України має використовуватись судами як джерело права, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна та інші проти України" від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЩЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.
На підтвердження понесених витрат, представником позивачки ОСОБА_1 було надано ордер Серія ВН №061063 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
У попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, які позивач поніс і очікує понести, позивачка очікувала понести 7 492,50 грн.
Також, як вбачається з Акту виконаних робіт від 26.01.2022 року, відповідно до якого виконавець якісно виконав та оформив належним чином роботу відповідно до Договору про надання правничої допомоги, вартість правничої допомоги станом на дату складання Акту становила 31 500,00 грн.
Згідно Звіту від 26.01.2022 року витрачений час на надання правничої допомоги позивачу склала суму 31 500,00 грн.
Суд звертає увагу, що представником позивача у Акті виконаних робіт зазначила, що вона якісно виконала та оформила належним чином роботу відповідно до Договору про надання правової допомоги. Однак, вказаного Договору про надання правової допомоги суду не надано. За таких обставин, суд позбавлений можливості пересвідчитись на яких умовах було укладено даний договір.
Крім того, з Звіту від 26.01.2022 року вбачається, що забезпечення представництва замовника в судових засіданнях у Вінницькому міському суду Вінницької області складалося з 27 засідань. Однак, з матеріалів цивільної справи вбачається, що у засіданнях, які були призначенні на 15.02.2018 року, 21.03.2018 року, 04.09.2018 року, 23.10.2018 року, 13.12.2018 року, 21.02.2019 року, 04.06.2019 року, 30.06.2019 року, 30.09.2021 року, 18.10.2021 року 21.12.2021 року представник позивача не була присутня. Крім того, у Звіті двічі зазначено дати, а саме 02.03.2019 року, 30.06.2019 року та 29.07.2021 року.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р.
Враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 31 500,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, наданням недостовірних відомостей про участь у судових засіданнях, а також, клопотання представника відповідача про відмову в стягненні витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 133, 137, 141, 265, 270 ЦПК України, суд -
Заяву представника позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 ,10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 08.02.2022 року.
Суддя: