Справа № 368/987/21
Провадження № 2/368/159/22
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"08" лютого 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Губенко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Дніпро», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Влада Плюс», ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЛВ-Спорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Першків» про виділення частини майнового комплексу та припинення права спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд припинити право спільної часткової власності та виділити у власність ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) в натурі 35/1000 цілісного майнового комплексу, що належать позивачу та розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

?нежитлову будівлю (контору) під літ. «А», площею 635,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

?нежитлову будівлю (гаража) під літ. «А-1», площею 39,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , обґрунтовуючи позов наступним.

ОСОБА_1 є власником: 35/1000 частин цілісного майнового комплексу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22, який становить нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності 35/1000 частки майнового комплексу було набуто позивачем на підставі таких документів: договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.04.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Мозговим Є.В., зареєстрований в реєстрі за №198.

Право власності на 35/1000 майнового комплексу, реєстраційний номер ОНМ 22, який становить нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за позивачем в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме:

№Назва об`єктаПлоща, кв.м.
1Контора635,1
2Гараж39,7

З метою виділення частини майнового комплексу та припинення права спільної часткової власності позивач звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Мозгового Є.В. для укладання відповідного договору поділу.

Проте, згідно листа-відповіді від 02.10.2020 року за вих. № 125/01-16 приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Мозгового Є.В. для укладання договору виділення частки необхідна участь всіх співвласників майнового комплексу.

Однак, у зв`язку з тим, що не всі учасники звернулись до приватного нотаріуса та не надали відповідних документів, відповідно не прийняли участі в укладанні договору виділення частки, виділення частки позивача в майновому комплексі шляхом укладання та нотаріального посвідчення договору є неможливим.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення прав власності, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, судових захист цивільного права та інтересу.

Стаття 15 ЦК України передбачено право кожної особи (в тому числі юридичної) на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить засадам чинного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу одним із наступних способів: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльність органу місцевого самоврядування. В той же час суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України).

Правом власності згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників, у порядку ч. 3 ЦК України має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Право співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності передбачено ст. 361 ЦК України. В силу положень ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 4 статті 364 ЦК України передбачено, що виділ такої частки здійснюється на підставі договору про виділ у натурі частки з «рухомого спільного майна, який укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі не досягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду (позиція Верховного Суду України у аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01 липня 2013 року).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.14 Постанови від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення і або, які можна переобладнати в такі.

Визначальним для виділення частки майна в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс 13).

Із наявного технічного паспорту на будівлю контори та гаражу, які складають 35/1000 цілісного майнового комплексу та належать позивачу, вбачається, що дані нежитлові приміщення, що розташовані у вказаному майновому комплексі, є відокремленими та ізольованими від інших приміщень, що належать відповідачам; мають окремий вхід; приміщення, які спільно використовуються із відповідачами, у цьому нерухомому майні відсутні.

Крім того, технічна можливість виділити в натурі частину 35/1000 цілісного майнового комплексу, що належать позивачу, підтверджується висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 06.09.2017 р.

Отже, належне позивачу нерухоме майно експлуатується як окремий самостійний об`єкт. При цьому, будь-які порушення прав інших співвласників чи інших осіб в результаті виділення належної позивачу 35/1000 частки цілісного майнового комплексу із спільного нерухомого майна відсутні.

Таким чином, є всі наявні підстави, що передбачені ст. 364 ЦК України для виділу позивачу його часток у спільному із відповідачами нерухомому майні, а саме: 35/1000 цілісного майнового комплексу, що належать позивачу та розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Так відповідно до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" - судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 1.1.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 1-го липня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2379,00 грн. Таким чином, сума судового збору за подання даного позову складає 2379,00 грн. х 0,4 =951,60 (Дев`ятсот п`ятдесят одна) гривня 60 копійок.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Софійчук С.В. в судове засідання не з`явився, подавши письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі та позивача. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Не заперечує проти проведення заочного розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з`явився без поважних причин.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача в особі Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Дніпро» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник відповідача в засідання суду не з`явилася без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з`явилася без поважних причин.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з`явився без поважних причин.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Представник відповідача в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Влада Плюс» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою - адресат відсутній за адресою, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник відповідача в засідання суду не з`явилася без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою адресат відсутній, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з`явився без поважних причин.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Представник відповідача в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЛВ-Спорт» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою - адресат не зареєстрований за адресою, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник відповідача в засідання суду не з`явилася без поважних причин.

Представник відповідача в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Першків» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник відповідача в засідання суду не з`явилася без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 є власником 35/1000 частки частин цілісного майнового комплексу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22, який становить нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності 35/1000 частки майнового комплексу було набуто позивачем на підставі таких документів: договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.04.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Мозговим Є.В., зареєстрований в реєстрі за №198.

Право власності на 35/1000 майнового комплексу, реєстраційний номер ОНМ 22, який становить нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за позивачем в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме:

№Назва об`єктаПлоща, кв.м.
1Контора635,1
2Гараж39,7

З метою виділення частини майнового комплексу та припинення права спільної часткової власності Позивач звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Мозгового Є.В. для укладання відповідного договору поділу.

Проте, згідно листа-відповіді від 02.10.2020 року за вих. № 125/01-16 приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Мозгового Є.В. для укладання договору виділення частки необхідна участь всіх співвласників майнового комплексу.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі приміщень об`єкту нерухомості, неможливо вчинити договір про поділ цього майна, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення виділу частини нежитлового приміщення в натурі відповідно до частки кожної із сторін у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст. 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, у національному законодавстві визначено у ст. 317 ЦК України.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у виразі часток. Ідея спільної часткової власності в тому й полягає, що майно належить усім співвласника одночасно. Тому, наприклад, зменшення майна внаслідок його пошкодження тягне наслідки щодо всіх співвласників, а не одного чи кількох із них.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статей 357, 358 та 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є спільної часткової власності та має право па виділення своєї частки в майні в натурі.

Одним із способів захисту цивільних прав може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Ч. 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов`язує.

Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Ст. 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р № 5 передбачено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦП К України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЩТК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст.361 ЦК України гарантовано право співвласника самостійно розпорядитись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вище викладені факти та обставини суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ЦК України, ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Дніпро», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Влада Плюс», ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЛВ-Спорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Першків» про виділення частини майнового комплексу та припинення права спільної часткової власності задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності та виділити у власність ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) в натурі 35/1000 цілісного майнового комплексу, що належать позивачу та розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

?нежитлову будівлю (контору) під літ. «А», площею 635,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

?нежитлову будівлю (гаража) під літ. «А-1», площею 39,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.02.2022 р.

Суддя І.І. Шевченко