ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна в обґрунтування якого зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2014 року. За час спільного проживання подружжя придбало автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Після розлучення подружжя не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Вважала, що вказаний автомобіль належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки придбавався за кошти, які набуті під час сумісного проживання.

У зв`язку з чим, з урахуванням уточнень, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 193 582, 05 грн як компенсацію Ѕ вартості спірного автомобіля, а також витрати на проведення експертизи та судовий збір.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 193 582, 05 грн., що складають Ѕ частину вартості автомобілю «Mitsubishi», «Outlander», 2012 року, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з цим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2018 року цивільна справа знята з апеляційного розгляду, а апеляційне провадження закрито.

Постановою Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . Ухвала Дніпровського апеляційного суду про закриття апеляційного провадження від 29 травня 2018 року скасована, а справа направлена до розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року цивільна справа знята з апеляційного розгляду, а апеляційне провадження закрито.

12 грудня 2019 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року скасовано заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

У березні 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин в обґрунтування якої посилався на те, що у рішенні про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 встановлено факт того, що з 2012 року шлюбні відносини між подружжям та ведення спільного господарства припинено. Сторони проживають окремо, а тому вважає, що цей факт не потребує доказування.

Також зазначив, що з 2012-го року мешкав окремо за адресою: АДРЕСА_1 , та мав окреме власне домогосподарство, тоді як ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Спірний автомобіль придбав особисто із власних коштів у період з 17 по 29 грудня 2012 року, про що свідчать відповідні квитанції.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право особистої власності на автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2021 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду спільно з первісним позовом.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 про розподіл спільного майна задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти у розмірі 193 582 грн 05 коп, що складають Ѕ частини вартості автомобілю марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин, - відмовлено. Також вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 1 584 грн, 00 коп та судовий збір у розмірі 3 654 грн, 10 коп.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про розподіл спільного майна в повному обсязі, при цьому, його позовні вимоги за зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин задовольнити.

ОСОБА_2 , відповідно до ст. 360 ЦПК України, подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який укладено 21 серпня 1976 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 4).

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2014 року по справі №200/12891/13-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 54).

Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна.

Так, 17 грудня 2012 року, ОСОБА_1 уклав з ПП «Аеліта» договір купівлі-продажу автомобіля №158, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати, а відповідач прийняти та оплатити на умовах цього договору новий автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 року випуску, колір: сріблястий металік, VIN номер НОМЕР_2 (а.с. 55).

ОСОБА_1 перерахував за вказаний вище автомобіль грошові кошти у розмірі 309 303, 00 грн. (10 000, 00 грн. завдаток; 299 303, 00 грн. оплата за автомобіль), що підтверджено квитанціями (а.с. 59-60).

Згідно довідки Територіального сервісного центру № 1242 від 02 грудня 2017 року вих. № 31/4/1242/-58 аз, за ОСОБА_1 було зареєстровано наступні транспортні засоби:

30 червня 2005 року т/з ВАЗ 21043, куз. НОМЕР_4 , 2002 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 (автомобіль було знято з обліку для реалізації 25 березня 2016 року);

17 травня 2006 року т/з MITSUBISHI OUTLENDER, куз. НОМЕР_6 , 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 (автомобіль було знято з обліку для реалізації 21 грудня 2012 року);

21 грудня 2012 року т/з MITSUBISHI OUTLENDER, куз. НОМЕР_2 , 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1449-17 від 17 жовтня 2017 року, ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI OUTLENDER, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 , складає 387 164, 09 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що кошти на придбання спірного автомобіля були його особистою приватною власністю, тобто, не спростовано в загальному порядку презумпцію права спільної сумісної власності, а тому дійшов висновку, що транспортний засіб MITSUBISHI OUTLENDER, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 , є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу в рівних частках між сторонами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. До майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, відноситься: майно, набуте у шлюбі (за винятком речей індивідуального користування); доходи, отримані кожним із подружжя (заробітна плата, пенсія, стипендія тощо); речі, придбані для одного із подружжя для професійних занять (музичні інструменти, лікарське устаткування, оргтехніка тощо).

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте у шлюбі на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте у шлюбі за кошти, які належали їй чи йому особисто; житло, набуте у шлюбі внаслідок його приватизації; земельна ділянка, набута у шлюбі внаслідок приватизації; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги (суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню); кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала та відшкодування завданої моральної шкоди; страхові суми за обов`язковим чи добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою приватною власністю кожного з подружжя; майно, набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (за рішенням суду); якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, і кошти, які належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю; якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Норми статей 57, 60, 61, 70 Сімейного кодексу України встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду, зокрема, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Отже, у разі поділу спільного майна подружжя, презюмується, що все майно подружжя, яке набуте ними за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Проте, цю презумпцію може спростувати у встановленому порядку будь-яка сторона у справі, надавши докази того, що певне (конкретне) майно є її особистою власністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що спірне майно є його особистою приватною власністю, оскільки придбав автомобіль виключно за власні кошти, у період, коли відносини з колишньою дружиною вже були припинені, а спільне господарство не велось, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено та не оспорювалось сторонами, що подружжя за час перебування у шлюбі придбало наступні транспортні засоби: ВАЗ 21043, куз. НОМЕР_4 , 2002 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 та MITSUBISHI OUTLENDER, куз. НОМЕР_6 , 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , а отже це майно є спільною сумісною власністю подружжя, і ці обставини визнаються сторонами.

Як вбачається з довідки Територіального сервісного центру № 1242 від 02 грудня 2017 року автомобіль MITSUBISHI OUTLENDER, куз. НОМЕР_6 , 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 був знятий з обліку відповідачем для реалізації 21 грудня 2012 року, тобто, в один день із реєстрацією нового автомобіля - MITSUBISHI OUTLENDER, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ,куз. НОМЕР_2 ,

При цьому, 17 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплатив в якості завдатку ПП «Аеліта» 10 000, 00 грн, а вже 21 грудня 2012 року, тобто, в день реалізації т/з MITSUBISHI OUTLENDER, 2006 р.в. 2 платежі на суму 50 358, 00 грн та 140 000, 00 грн, що свідчить про використання ОСОБА_1 коштів від реалізації спільного майна подружжя автомобілю MITSUBISHI OUTLENDER, 2006 р.в., для придбання ним нового автомобіля.

Так, спростування презумпції спільності права власності подружжя можливо належними та допустимими доказами, проте, ОСОБА_1 не було надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції жодного доказу, який би підтверджував, що кошти на придбання спірного автомобілю він отримав із власних джерел.

Доказів того, що кошти від реалізації т/з MITSUBISHI OUTLENDER, 2006 р.в., були передані повністю ОСОБА_2 і не використовувались для придбання нового транспортного засобу, матеріали справи також не містять.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта, оскільки факт того, що в договорі купівлі-продажу автомобілю він вказаний покупцем, а також те, що платником за квитанціями є також він, не може беззаперечно свідчити про придбання спірного автомобілю виключно за рахунок власних коштів.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, що транспортний засіб MITSUBISHI OUTLENDER, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN номер куз. НОМЕР_2 , є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , тобто, підлягає розподілу в рівних частках між подружжям, а отже на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути половину вартості автомобіля, що, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1449-17 від 17 жовтня 2017 року, складає 193 582, 05 грн, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, так як судом було встановлено, що спірний автомобіль апелянт придбав за кошти подружжя, які є спільними, оскільки мало місце відчуження автомобілю MITSUBISHI OUTLENDER, 2006 р.в., придбаного під час шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова