Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/2150/19
Провадження №2/433/72/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні у залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її користь боргу за договором позики в розмірі 241936,89 грн.(сума що еквівалентна 10000 доларів США) та судові витрати у сумі 2419,37 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 травня 2017 року відповідач отримав від позивача позику у розмірі 10000 доларів США, які зобов`язався повернути згідно складеної розписки до 30 липня 2017 року. Однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, кошти в обумовлений строк не повернув, в зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

28 серпня 2020 року Троїцьким районним судом Луганської області було ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 15 червня 2021 року заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 28 серпня 2020 року № 433/2150/19 скасовано; справу призначено до розгляду в загальному порядку, призначивши підготовче судове засідання та надано відповідачу строк на подання відзиву.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві просила суд розглянути справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачем відзиву на позов надано не було. В судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 29 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача грошові кошти розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США та прийняв на себе зобов`язання повернути вказану суму грошових коштів протягом двох місяців, що підтверджується розпискою, яка написана власноруч від 29.05.2017 (а.с.13).

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 19 січня 2019 року, відповідач ОСОБА_4 змінив ім`я на ОСОБА_2 (а.с.62).

Таким чином, під час розгляду справи, знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що нею було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі 10000 (десять тисяч) доларів США на строк повернення протягом двох місяців, і будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_2 у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зі змісту договору позики вбачається, що предметом позики є грошові кошти, грошовий еквівалент яких визначено в іноземній валюті доларах США, а отже сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Так ,сума боргу з урахуванням курсу долара США по відношенню до гривні складає 241936,89 грн. (10000 доларів США*2419,3689 курс НБУ = 241936,89 грн.).

Таким чином, встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 241936,89 грн.

Крім цього, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2419,37 грн. (а.с.1).

Керуючись статтями 104, 509, 526, 530, 545, 625, 1047, 1049, 1050, ЦК України, статтями 10-13, 141, 259, 264, 265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 241936,89 грн. (двісті сорок одна тисяча дев`ятсот тридцять шість гривень 89 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 2419,37 грн. (дві тисячі чотириста дев`ятнадцять гривень 37 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя О.І. Суський

07.02.22