У Х В А Л А

04 лютого 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Парфан Т.Д. про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюка В.М. у цивільній справі № 308/15134/21 за позовною заявою:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , до

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітети Ужгородської міської ради

про визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Вісімнадцятого січня 2022 року адвокатом Парфан Т.Д. - представником позивача ОСОБА_1 подано до суду заяву про відвід судді Малюк В.М., яка мотивована тим, що у позивача є сумнів щодо ухвалення суддею Малюком В.М. об`єктивного і неупередженого рішення у даній справі, оскільки він розглядав спір за позовом відповідачки ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів в рамках цивільної справи № 308/9827/19. При цьому, 01.02.2020 року суддя Малюк В.М. ухвалив заочне рішення про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі Ѕ частки доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, яке в подальшому скасоване судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.02.2021 заяву представника позивача адвоката Парфан Т.Д. про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М. у вказаній цивільній справі визнано необґрунтованою та передано до канцелярії суду для здійснення автоматизованого розподілу іншому судді відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді у встановленому порядку.

Дослідивши подану заяву про відвід та матеріали справи у межах заявленого відводу, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 36 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Як вбачається із поданої адвокатом Парфан Т.Д. заяви про відвід, у позивача ОСОБА_1 , якого він представляє, наявні побоювання, що розгляд цивільної справи № 308/15134/21 буде здійснено суддею Малюк В.М. упереджено, оскільки він розглядав спір за позовом відповідачки ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення останнього батьківських прав і стягнення аліментів у рамках цивільної справи № 308/9827/19. При цьому, 01.02.2020 суддя Малюк В.М. ухвалив заочне рішення, яким позбавив ОСОБА_1 батьківських прав та присудив стягнути з нього аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі Ѕ частки доходу відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, яке в подальшому скасоване судом апеляційної інстанції.

Частиною 4 статті 36 ЦПК України визначено, що рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того або іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд не вправі, за відсутності підстав, передбачених ст 36 ЦПК України, задовольняти необгрунтовану, безпідставну, голослівну заяву про відвід, оскільки наведене суперечитиме основним засадам цивільного процесуального законодавства, вимогам, встановленим у Законі України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексі суддівської етики, Бангалорських принципах поведінки судді.

Зокрема, у п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї із сторін у справі.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на розгляд його справи безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Наведені у заяві про відвід факти не є обставинами, які в розумінні ст. 36 ЦПК України виключають участь судді в розгляді справи.

Позивачем не подано суду жодного доказу, який би підтвердив пряму чи побічну заінтересованість у результаті розгляду справи з боку суду.

Враховуючи наведене, зважаючи на відсутність доказів, які свідчили б про пряму чи побічну заінтересованість судді у розгляді справи чи давали б підстави сумніватися в його об`єктивності та неупередженості при розгляді даної справи, суд прийшов до висновку, що заява про відвід необгрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 260 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про відвід відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.І. Зарева