ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» лютого 2022 року

м. Харків

справа № 619/4635/19

провадження № 22ц/818/459/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Тичкової О. Ю.,

за участю секретарів - Дмитренко А. Ю., Черненко В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - Терпелюк Є. В. ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, представник відповідача - Нестеренко І. С., Харківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції у Харківській області, представник відповідача - Маслош С. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року в складі судді Жорняка О.М.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що органом досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості щодо кримінальних проваджень №00006000, №0000601 від 20 вересня 2013 року, №0000608 від 24 вересня 2013 року за ознаками складів злочинів, передбачених частиною 1 статті 315, частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 317 КК України, які в подальшому об`єднані під номером 00006000.

Вказав, що 25 вересня 2013 року йому оголошено про підозру в скоєнні злочинів, передбачених частиною 1 статті 315 КК України - схиляння до вживання наркотичних засобів, частиною 1 статті 309 КК України - незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, частиною 1 статті 317 КК України - надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів. Обвинувальний акт щодо нього погоджено прокурором та спрямовано до суду 25 грудня 2013 року.

Зазначив, що у суді першої інстанції кримінальна справа слухалась з грудня 2013 року по червень 2019 року.

У судовому засіданні 21 червня 2019 року прокурор заявив клопотання про закриття справи щодо нього та надав суду постанову про відмову від підтримання обвинувачення від 19 червня 2019 року, у якій вказав, що за результатами розгляду вказаного обвинувального акту ухвалити обвинувальний вирок щодо нього неможливо у зв`язку з допущеними порушеннями вимог кримінального процесуального закону в частині належності та допустимості зібраних в ході розслідування доказів.

На підставі цього ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року у справі №622/1717/13-к кримінальне провадження щодо нього за фактом вчинення злочинів, передбачених частиною 1 статті 315, частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 317 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600 від 20 вересня 2013 року, закрито.

Отже, під слідством і судом він перебував протягом 69 місяців та 8 днів - з 25 вересня 2013 року по 02 липня 2019 року.

Зазначив, що під час проведення досудового слідства та розгляду справи в суді першої інстанції він користувався послугами захисників - адвокатів Михайлова О. та Терпелюка Є.В. Загалом за майже 6 років перебування під слідства та судом ним витрачено на оплату послуг з правової допомоги 97 784,92 грн.

У цій справі він з метою захисту своїх прав також звернувся за правничою допомогою до Адвокатського бюро «Євгенія Терпелюка» та очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Вказав, що незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності є підставою для стягнення на його користь відшкодування спричиненої моральної шкоди. У період перебування під слідством і судом він зазнав значних психоемоційних страждань, оскільки йому безпідставно і необґрунтовано пред`явлено підозру та обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину. В очах родичів, друзів, знайомих він безпідставно став злочинцем. Мешканці смт Золочів Харківської області вважали його злочинцем, деякі друзі припинили спілкування з ним. Він втратив повагу до себе, відчував гніт безпідставного кримінального переслідування. Душевна рівновага була безпідставно порушена, і він вимушено докладав зусиль для організації власної життєдіяльності.

Крім того, до нього застосовувався фізичний та психологічний тиск з боку працівників поліції. Він був закутий у кайданки. Без складення будь-який процесуальних документів доставлений до районного управління поліції та безпідставно позбавлений волі. Протягом усієї ночі працівники поліції насильно тримали його у приміщенні районного відділу та відпустили його лише вранці після того, як він під тиском оговорив себе.

Зазначив, що розмір мінімальної заробітної плати станом на час звернення до суду із даним позовом складає 4173,00 грн, а тому мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з держави на його користь становить 289 049,80 грн. Проте він зазнав набагато більше страждань у зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням, а тому оцінює завдану моральну шкоду у 1 500 000,00 грн.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку у безспірному порядку на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 1 500 000,00 грн; в рахунок витрат, понесених на юридичну допомогу захисників 97 784,92 грн; витрати, пов`язані з розглядом даної справи, зокрема, на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 163 348,00 грн; в рахунок витрат, понесених на юридичну допомогу захисників у кримінальному провадженні, 97 784, 92 грн; витрати, пов`язані із розглядом цивільної справи, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду - скасувати в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку у безспірному порядку на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошових коштів у розмірі 163 348,00 грн та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, стягнувши з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку у безспірному порядку на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошових коштів у розмірі 1 500 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визначив розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з мінімального розміру заробітної плати не на момент розгляду справи судом, а станом на 01 січня кожного року перебування під слідством та судом. Виходячи з розміру заробітної плати у 6000,00 грн, за повних 69 місяців перебування під слідством та судом мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, складає 414 000,00 грн. Орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи становить 10 000,00 грн, докази чого будуть надані до закінчення судових дебатів або після розгляду справи по суті.

На вказане заочне рішення суду Головне управління Національної поліції у Харківській області також подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 травня 2021 року повернута апелянту у зв`язку з порушенням порядку оскарження заочного рішення суду.

15 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Головного управління Національної поліції у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просив залишити її без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - скасувати. Вказав, що він не є належним відповідачем у справі, адже не проводив досудове розслідування щодо ОСОБА_1 . Належним відповідачем мала б бути ліквідаційна комісія Золочівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області. Обвинувальний акт щодо позивача складено у 2013 році працівником міліції, тоді як Головне управління Національної поліції у Харківській області утворено у 2015 році. Позивачем не надано доказів щодо необхідності стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір відшкодування моральної шкоди.

15 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона просила залишити її без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - скасувати. Вказала, що Державна казначейська служба України жодних прав позивача не порушувало, шкоди не завдавало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану йому діями інших осіб. Судом помилково стягнуто кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди та судових витрат з Державної казначейської служби України.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

В свою чергу представник Головного управління Національної поліції у Харківській області в суді апеляційної інстанції пояснив, що Управління не згодна ані з судовим рішенням, ані з апеляційною скаргою та підтримав доводи відзиву.

Представник Державної казначейської служби України в суді апеляційної інстанції також вважав, що ані судове рішення, ані апеляційна скарга не є законними та обгрунтованими.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду в оскаржуваній частині - скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що у зв`язку з перебуванням позивача під слідством та судом йому завдано моральної шкоди, розмір відшкодування якої слід визначити, виходячи з кількості місяців перебування під слідством та судом, помноженої на розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня кожного року, та стягнути цю суму з Державної казначейської служби України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 вересня 2013 року слідчим слідчого відділу Золочівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області у кримінальному провадженні № 00006000 від 20 вересня 2013 року оголошено ОСОБА_1 про підозру в скоєнні злочинів, передбачених частиною 1 статті 315 КК України, тобто схиляння до вживання наркотичних засобів, частиною 1 статті 309 КК України, тобто незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, частиною 1 статті 317 КК України, тобто організація місць для незаконного вживання наркотичних засобів (а. с. 14-15 том 1).

25 грудня 2013 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 погоджено прокурором прокуратури Золочівського району Харківської області (а. с. 16-18 том 1).

Кримінальне провадження перебувало на розгляді суду першої інстанції з грудня 2013 року по червень 2019 року.

21 червня 2019 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття справи відносно обвинуваченого ОСОБА_1 та надав суду постанову про відмову від підтримання обвинувачення від 19 червня 2019 року, у якій зазначив, що за результатами розгляду вказаного обвинувального акту ухвалити обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_1 неможливо у зв`язку з допущеними порушеннями вимог кримінального процесуального закону в частині належності та допустимості зібраних в ході розслідування доказів (а. с. 19-30 том 1).

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року у справі №622/1717/13-к кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 за фактом вчинення злочинів, передбачених частиною 1 статті 315, частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 317 КК України, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000600 від 20 вересня 2013 року, закрито (а. с 31-34 том 1).

З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвала про закриття кримінального провадження набрала законної сили 02 липня 2019 року та є чинною.

Інтереси ОСОБА_1 в ході розгляду кримінального провадження захищали адвокати Михайлов О.М. на підставі договору № 10 про надання правової допомоги від 01 жовтня 2013 року та Терпелюк Є.В. на підставі договору № 06/06/2016 від 06 червня 2016 року. За надання послуг з правничої допомоги ОСОБА_1 сплачено 27 860,00 грн та 69 924,92 грн, що підтверджується копіями розрахунків вартості витрат на правову допомогу станом на 15 квітня 2019 року, акту № 15-4 від 15 квітня 2019 року, акту № 4/15-1 від 15 квітня 2019 року, квитанції № 709012 від 15 квітня 2019 року, квитанції № 709008 від 15 квітня 2019 року (а. с. 35-51 том 1).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Підстави, порядок та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» наведено перелік підстав, за наявності яких фізичній особі може бути відшкодовано шкоду, завдану внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб (пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Таким чином, законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Також, відповідні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 ( провадження N 61-12505св19), від 15 вересня 2021 року у справі № 642/3626/18 (провадження № 61-7770св21).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходив з того, що внаслідок повідомлення про підозру та обвинувачення у вчиненні злочинів, перебування під слідством та судом позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону.

Сам факт перебування позивача під слідством та судом, закриття кримінального провадження за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідних висновків дійшли Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 215/3408/18, провадження № 61-19752св19.

Доводи Головного управління Національної поліції у Харківській області, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо того, що цей орган є неналежним відповідачем у справі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки особі в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності завдано шкоду, яка в будь-якому випадку відшкодовується за рахунок державного бюджету. Така шкода завдана правоохоронними органами, тому ліквідація органів міліції чи створення органів поліції без відповідного правонаступництва не є підставою для відмови у задоволенні позову. Обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за статтею 1176 ЦК України покладається на державу, а отже моральна шкода має бути компенсована позивачу за рахунок держави, а не за рахунок відповідних юридичних осіб.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06 серпня 2020 року у справі №335/7461/19, провадження №61-22174св19; від 06 серпня 2020 року у справі №657/435/18, провадження №61-23368св19.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром завданої позивачу моральної шкоди.

Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування не врахував, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та помилково виходив у своїх розрахунках з розмірів мінімальної заробітної плати за 2013-2019 роки.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на час розгляду справи судом першої інстанції, а не на час перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції, незважаючи на те, що суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду може ухвалити нове судове рішення.

Подібні висновки висловленні у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 755/5870/19 (провадження № 61-14996св20), від 16 червня 2021 року у справі № 388/964/19 (провадження № 61-12380св20), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21).

Як вбачається з положень статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6000,00 грн.

Загальний час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом з 25 вересня 2013 року по 02 липня 2019 року становить 69 повних місяців.

Отже, з урахуванням загального часу перебування ОСОБА_1 під слідством та судом гарантований вказаним Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить (69 міс. х 6000,00 грн) 414 000,00 грн.

Вимагаючи відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 500 000,00 грн позивач належним чином не мотивував своїх вимог, не навів аргументів, чому такий розмір повинен складати саме 1 500 000,00 грн, що більш ніж у три рази перевищує допустимий мінімум відшкодування моральної шкоди у вказаній категорії справи.

Як вбачається з матеріалів справи запобіжні заходи та заходи процесуального примусу, передбачені КПК України до ОСОБА_1 не застосовувались, позивач не перебував під вартою, до нього не застосовувались інші обмеження особистих прав і свобод. Будь-яких доказів щодо застосування до нього насильства чи тиску з боку правоохоронних органів позивачем не надано. Судову психологічну експертизу у справі призначено, однак не проведено, оскільки позивач її не оплатив.

Законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку із порушенням його прав, беручи до уваги тривалість вимушених змін у житті позивача, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 414 000,00 грн, який в повній мірі є достатнім для компенсації спричинених моральних страждань.

При цьому, колегія суддів зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України.

Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79).

До того ж, у подібних справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №199/6713/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16.

Оскільки судове рішення підлягає виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України, судові витрати в справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне заочне рішення суду першої інстанції в частині вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 та стягнення з Державного бюджету України на його користь 414 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заочне рішення суду в частині вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 не оскаржувалось, однак в силу вимог частини 4 статті 367 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе резолютивну частину заочного рішення суду першої інстанції в цій частині викласти в редакції, де вказати, що витрати на правничу допомогу також підлягають стягненню з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби України.

В частині розміру судових витрат та наявності підстав для їх стягнення/нестягнення заочне рішення суду учасниками справи не оскаржувалось та не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 414 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди

В решті позовних вимог - відмовити.

Абзаци третій та четвертий резолютивної частини заочного рішення викласти в наступний редакції:

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 97 784,92 грн витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні та 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи.

В іншій частині заочне рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 09 лютого 2022 року.