Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2022 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мирошниченка Ю.М.;

секретаря судового засідання Іванової О.В.;

представника позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (треті особи служба у справах дітей Маріупольської міської ради, ЖКП КК «Кальміуська») про розірвання договору найму соціального житла та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просив розірвати договір найму житла та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Вказував, що рішенням виконкому Маріупольської міської ради від 16.04.2009 року № 156 відповідачці ОСОБА_9 надано соціальне житло, яке належить територіальній громаді м. Маріуполя. У квартирі також зареєстровані інші відповідачі, які не мешкають за місцем реєстрації з 2014 року, мають заборгованість за орендні та комунальні послуги.

Відповідачі ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу без їх участі та відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачки ОСОБА_7 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі через поважну причину, якою є проведення на території м. Маріуполя антитерористичної операції. Зауважив, що судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги скасовано.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради просив розглядати справу без його присутності.

Представник ЖКП КК «Кальміуська» просив розглядати справу без участі його представника на розгляд суду.

Судом встановлено, що рішенням Маріупольської міської ради № 156 від 16.04.2009 року квартиру АДРЕСА_2 розподілено ОСОБА_12 (а .с. 18).

07 травня 2009 року між ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя та ОСОБА_12 укладено договір найму соціального житла (далі Договір), згідно з яким наймодавець надав наймачеві та членам її сім`ї у користування житлове приміщення, а саме двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-23) .

На ім`я відповідачів за адресою АДРЕСА_1 відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 (а. с. 13).

З актів Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 04 червня та 29 вересня 2020 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . Зі слів сусідів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у квартирі вказані особи не проживають з 2014 року, мають заборгованість за комунальними платежами (а.с.15, 16)

За повідомленням ЖКП «Керуюча компанія «Кальміуська» за адресою АДРЕСА_1 рахується заборгованість з оплати комунальних платежів (а. с. 17).

За даними ККП «Маріупольтепломережа» за адресою АДРЕСА_1 наявна заборгованість за теплопостачання станом на 10.07.2020 року в сумі 47253,24 грн., дата останнього платежу 14.03.2008 року (а. с. 34).

За повідомленням КП «Комунальник» від 26.06.2020 року за адресою АДРЕСА_1 наявна заборгованість за комунальні послуги в сумі 2943, 07 грн. (а. с. 36).

З довідки Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради від 04.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_15 перебуває на обліку з 27 серпня 2014 року як внутрішньо переміщена особа та проживає разом з дітьми ОСОБА_5 , ОСОБА_16 у АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 з 13.09.2019 року перереєстрований у м. Києві (а. с. 103).

Рішеннями виконавчого комітету Каховської міської ради від 11.06.2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (а. с. 129, 130, 131).

Ухвалою суду від 18.06.2021 року скасовано судовий наказ 264/5871/20 (від 25.09.2020 року про солідарне стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованості за користування тепловою енергією та гарячим водопостачанням (період з 01 лютого 2014 року по 01 вересня 2020 року) в сумі 47253,24грн., а також 3% річних в розмірі 5160,61 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 19349,61 грн. та витрати з оплати судового збору в рівних частках з кожного по 42,04 грн.

Відповідно до п. 6.3 Договору наймодавець може прийняти рішення про ініціювання розірвання цього договору та виселення наймача та членів його сім`ї з жилого приміщення соціального призначення без надання іншого житла за таких підстав - невнесення протягом шести місяців наймачем плати за користування соціальним житлом.

Відповідно до п. 6.4 Договору примусове розірвання цього договору здійснюється виключно за рішенням суду.

Відповідно до ст. 15 ЖК України та ст. 9 ч. 1 п. 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» органи місцевого самоврядування відповідно до закону, зокрема, здійснюють контроль за використанням соціального житла за призначенням, визначають виконавця житлових та комунальних послуг у порядку, встановленому законом, а також вживають заходів щодо забезпечення збереження житлового фонду соціального призначення незалежно від форми власності.

Пунктом 19 порядку надання соціального житла, а також урахування площі житла, що перебуває у власності громадянина, якому надається квартира або садибний (одноквартирний) житловий будинок з житлового фонду соціального призначення затвердженого Кабінетом Міністрів України про «Деякі питання реалізації Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"» договір найму соціального житла вважається розірваним у разі переїзду громадянина та членів його сім`ї на інше місце проживання. Договір найму соціального житла вважається розірваним з моменту звільнення житлового приміщення.

Згідно п. 9 ст. 20 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», на вимогу наймодавця договір найму соціального житла може бути розірваний лише за рішенням суду.

Відповідно до ст. 108 ЖК Української РСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом.

Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Згідно положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин.

Оскільки судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2014 року, тобто понад рік, оплата за користування житлом не здійснюється, що є суттєвим порушенням умов Договору та перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо його майна, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для розірвання договору найму соціального житла від 07.05.2009 року, укладеного між ЖКП Іллічівського району та ОСОБА_9 .

При цьому судове рішення про скасування судового наказу не свідчить про відсутність боргу та виконання ОСОБА_7 зобов`язання сплачувати комунальні послуги та плату за наймання житлового приміщення.

Щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою АДРЕСА_2 суд зазначає таке.

У справі, що розглядається, судом досліджено причини не проживання відповідачів у найманому житлі, наявність іншого житла в м. Каховка, статусу внутрішньо переміщеної особи, взято до уваги, що діти ОСОБА_17 отримали статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Проте, судом не встановлено інтересу відповідачів до проживання в квартирі, що є комунальною власністю, збереження у житлі майна, намірів повернутись до помешкання. Водночас зазначене комунальне житло може бути надано для проживання іншим особам з аналогічним або іншим статусом (дітей-сиріт тощо), які нагально потребують житла.

За таких обставин право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.

Водночас не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування соціальною квартирою, оскільки відповідно до відомостей, наданих як самим позивачем, так і відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 не зареєстрована.

На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 81, 141, 263-265, 268,273, 279,280, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 64, 65, 71, 72 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (треті особи служба у справах дітей Маріупольської міської ради, ЖКП КК «Кальміуська») про розірвання договору найму соціального житла та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Розірвати договір найму квартири АДРЕСА_2 , укладений 07 травня 2009 року між ЖКП Іллічівського району та ОСОБА_9 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь виконавчого комітету Маріупольської міської ради судовий збір з кожного по 420, 40 (чотириста двадцять гривень 40 копійок) гривень.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Повне судове рішення буде складено 11 лютого 2022 року.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко