Справа №601/258/22
Провадження № 2-о/601/13/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої Мочальської В.М.,

за участю секретаря Домінської І.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Булави О.П. ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за заявою ОСОБА_1 де заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , яким заборонити останньому на строк 6 місяців наближатися на відстань, меншу триста метрів до місця її проживання, а саме до будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог заявниця вказала, що ОСОБА_3 є колишнім її чоловіком. Шлюб між ними розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2017 року. ОСОБА_3 продовжує випивати, вчиняє сварки та ображає її і дитину, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя. Внаслідок таких дій колишнього чоловіка її сім`я постійно почувається знервованою, переляканою, перебуває в напрузі. Її неодноразові звернення в поліцію впродовж останніх років з приводу протиправних дій ОСОБА_3 не призвели до зміни ним його поведінки.

19 листопада 2021 року ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство щодо неї та їхнього малолітнього сина ОСОБА_4 , яке виражалось у висловлюванні в їхню сторону нецензурною лайкою, залякування, образливих висловлювань з погрозами фізичною розправою. За дані дії ОСОБА_3 03 грудня 2021 року постановою Кременецького районного суду Тернопільської області було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Також 24 листопада 2021 року щодо ОСОБА_3 був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №193669, яким йому заборонено в будь-який спосіб контактувати з нею. Незважаючи на це ОСОБА_3 продовжує вчиняти психологічне насильство щодо неї та сина.

Посилаючись на наведене, з метою забезпечення її захисту та сина від подальшого домашнього насильства зі сторони ОСОБА_3 , просила задовольнити заяву.

Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні заявниця та її представник адвокат Булава О.П. заяву підтримали та просили її задовольнити, з підстав викладених у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що після розлучення з ОСОБА_1 він проживає окремо від заявниці. Деколи забирає з школи їх спільного із заявницею десятирічного сина та допомагає синові виконувати домашні завдання. Однак у нього та колишньої дружини різні погляди щодо виховання дитини, а тому між ними з цього приводу виникають сварки. ОСОБА_1 , звернувшись до суду з даною заявою, хоче позбавити його права на спілкування з дитиною.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 02.11.2017.

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рапорту старшого інспектора-чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 19.11.2021 Сімори Ю.А. 19.11.2021 у РВП звернулася ОСОБА_6 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 за місцем проживання заявниці постійно вчиняє з нею скандали та сварки.

Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.12.2021 ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді 170 гривень штрафу.

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_3 від 24 листопада 2021 року 19 листопада 2021 року ОСОБА_3 близько 15 години по вул. Дубенська м. Кременець вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 психологічного характеру. Потерпілою особою зазначено ОСОБА_1 ОСОБА_3 заборонено в будь-який спосіб контактувати із потерпілою строком на 10 діб до 13 год 40 хв 24 грудня 2021 року.

Відповідно до повідомлення начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 28.12.2021 № 18033/109/01-2021 31.03.2017 на лінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_1 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство. В ході проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки адміністративного або кримінального правопорушення. 19.11.2021 на лінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_1 за фактом того, що за місцем її проживання колишній чоловік ОСОБА_3 постійно вчиняє суперечки. Щодо останнього складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та адмінматеріал направлений до Кременецького районного суду Тернопільської області.

Відповідно до повідомлення №3858/109/01-2017 від 10.04.2017 та висновку «Про результати розгляду повідомлення від ОСОБА_1 », затвердженого т.в.о. начальника Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області підполковника поліції Стрижака Р.Ю. та 31.03.2017 о 23 год 26 хв по телефону в Кременецький ВП ГУНП Тернопільської області зі служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що по місцю спільного проживання чоловік ОСОБА_3 вчинив сварку. За результатами проведеної перевірки у вказаній події відсутній склад будь-якого правопорушення.

З заяви т.в.о. начальника Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області підполковника поліції Стрижаку Р.Ю. від 01.04.2017 та письмового пояснення від 01.04.2017 вбачається, що ОСОБА_1 просить провести профілактичну бесіду з чоловіком ОСОБА_3 з метою недопущення вчинення останнім сімейних конфліктів.

З письмового пояснення ОСОБА_3 від 10.04.2017 вбачається, що між ним та ОСОБА_1 31.03.2017 виникла словесна суперечка.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

В силу вимог ч.1 ст.350-2ЦПК заява про видачу обмежувального припису може бути подана,у тому числі, батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Положеннями ч.ч.1,2 ст. 350-6 ЦПК встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з вимогами ч. 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з вимогами п. 3 ч.1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний Суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено та підтверджено учасниками справи, що між колишнім подружжям після розлучення існують неприязні відносини. В даний час між ними існує спір щодо виховання спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_3 психологічного насильства щодо неї чи сина, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису.

Сам факт звернення заявниці до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій ОСОБА_3 відносно неї, свідчить про наявність конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо заявниці психологічне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 03.12.2021 та терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_3 щодо заборони в будь-який спосіб контактувати із ОСОБА_1 строком на 10 діб, сам по собі, не підтверджує факт вчинення ОСОБА_3 психологічного насильства щодо неї та сина, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останньої обмежувального припису.

Доводи заявниці про те, що ОСОБА_3 після розірвання шлюбу продовжує випивати, вчиняє сварки та ображає її і дитину, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя, внаслідок таких дій колишнього чоловіка її сім`я постійно почувається знервованою, переляканою, перебуває в напрузі, її неодноразові звернення в поліцію впродовж останніх років з приводу протиправних дій ОСОБА_3 не призвели до зміни ним його поведінки є безпідставними та жодними доказами не підтверджені.

У суді не доведено ризиків, які можуть настати у разі незастосування стосовно заінтересованої особи обмежувального припису.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, те, що у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявниця не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_3 психологічного насильства стосовно неї і сина, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 3, 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 354,355, 350-1, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,-

УХВАЛИВ:

В заяві ОСОБА_1 де заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представники заявника: Булава Олександр Петрович , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_3 .

Повний тест рішення складено 07.02.2022 року.

Головуюча: