Справа № 301/1141/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Кекерчень М.І., переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 07вересня 2021 року (у складі судді Бобик О.І.) за позовом ОСОБА_1 до Довжанської сільської ради Іршавського району, третя особа Іршавський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції, про відшкодування майнової і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у травні 2021 р.

Просив стягнути з Довжанської сільської ради на свою користь 33518.66 грн. на відшкодування спричиненої шкоди, з яких 20000 грн. моральна шкода, та вирішити питання судових витрат.

Обґрунтував тим, що рішенням Іршавського районного суду від 16.05.2017 р. у цивільній справі за позовом Довжанської сільської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнення шкоди зобов`язано останнього звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку (частину дороги), розташовану в кінці земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка відноситься до земель комунальної власності, що підпорядковані Довжанській сільській раді Іршавського району, зобов`язано ОСОБА_1 привести за власний рахунок земельну ділянку площею 0.0513 га, розташовану в кінці земельної ділянки АДРЕСА_1 , в придатний для використання стан і звільнити самовільно захоплену ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану в кінці земельної ділянки АДРЕСА_1 , шляхом знесення огорожі.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 26.03.2018 р. рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 р. скасовано, а в задоволенні позову Довжанської сільської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнення шкоди відмовлено.

Постановою ВС від 11.04.2019 р. указана постанова апеляційного суду залишена без змін.

Однак, 03.11.2017 р., у процесі апеляційного провадження, рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 р. було виконано повністю у примусовому порядку шляхом залучення відповідної техніки, представників поліції та Довжанської сільської ради, без залучення понятих. Уся огорожа була повністю зруйнована та знесена екскаватором, а водночас викорчувано та повалено два плодові дерева (горіх і слива) діаметром біля кореня 20 см кожне.

Згідно з висновком будівельно-технічного дослідження від 21.12.2019 р. вартість знесеної огорожі складає 11116 грн., а шкода внаслідок знищення плодових дерев 2402.66 грн.

Унаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав також моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 30000 грн.

Рішенням Іршавського районного суду від 07.09.2021 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог.

У апеляційній скарзі адвокат Лукачко І.Й. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Посилається на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та неналежну оцінку доказів.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до того, що рішення виконувалось фактично Довжанською сільською радою, а державний виконавець лише зафіксував факт виконання рішення та оформив таке виконання документально. Указані дії сільської ради призвели до порушення порядку примусового виконання рішення немайнового характеру, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

У письмовому відзиві Довжанська сільська рада в особі сільського голови В.Симканича, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Узагальнені заперечення зводяться до безпідставності доводів позивача про те, що рішення суду першої інстанції виконувалось фактично Довжанською сільською радою, оскільки через систематичне ухиляння ОСОБА_1 від виконання рішення суду державним виконавцем було здійснено примусове виконання такого.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Лукачко І.Й.,підтримали скаргу в повному обсязі та підтвердили, що матеріально-правові претензії мають саме до Довжанської сільської ради як позивача у справі № 301/854/17 та стягувача у відповідному виконавчому провадженні, за ініціативою якої і відбулося примусове виконання рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 р.

Представник Довжанської сільської ради Пилип М.Д. не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що всупереч приписам ст.ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують протиправність дій відповідача Довжанської сільської ради, а також доказів того, що саме Довжанська сільська рада спричинила йому майнову та моральну шкоду, яка описана ним у позовній заяві.У зв`язку з цим суд не дає оцінку заяві представника відповідача про застосування строку позовної давності.

При цьому, судом установлені наступні факти й обставини:

-рішенням Іршавського районного суду від 16.05.2017 р. задоволено позов Довжанської сільської ради Іршавського району до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку частину дороги, розташовану в кінці земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка відноситься до земель комунальної власності, що підпорядковані Довжанській сільській раді Іршавського району Закарпатської області. Зобов`язано ОСОБА_1 привести за власний рахунок земельну ділянку площею 0,0513 га, розташовану в кінці земельної ділянки АДРЕСА_1 в придатний для використання стан. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, розташовану в кінці земельної ділянки АДРЕСА_1 шляхом знесення огорожі (а.с.7-8);

-Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 26.03.2018 р. рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 р. було скасоване і в позові Довжанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області відмовлено (а.с.9-11);

-Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 р. касаційну скаргу Довжанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області залишено без задоволення, а постанову апеляційного суду Закарпатської області від 26.03.2018 року залишено без змін (а.с.14-18);

-До закінчення апеляційного розгляду рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 р. було виконано, зокрема, відповідна земельна ділянка була звільнена шляхом знесення огорожі, що підтверджується актом державного виконавця від 03.11.2017 р., який підписано як державним виконавцем, так і представником Довжанської сільської ради, понятими та працівниками поліції (а.с.20);

-Постановою старшого державного виконавця Вішкі В.В. від 27.10.2017 р. було залучено працівників органів внутрішніх справ при примусовому виконанні вказаного рішення суду (а.с.19);

-Згідно з висновком судового будівельно-технічного експертного дослідження №Д0036/2019 від 21.12.2019 р. вартість зруйнованої огорожі за адресою АДРЕСА_1 становить 11 116 грн. (а.с.21-31);

-Шкода, спричинена знищенням двох плодових дерев, згідно з розрахунком становить 2 402,66 грн. (а.с.35);

-Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15.07.2020 р., ухвалу Іршавського районного суду від 16.03.2020 р., якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду у зв`язку з пропуском однорічного строку, змінено у частині правового обґрунтування підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , а саме: відмовлено у задоволенні заяви з підстав обрання неналежного способу захисту порушених прав (а.с.12-13).

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції черезїх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Оскільки позивач указав відповідачем саме Довжанську сільську раду, яка є органом місцевого самоврядування, то до спірних правовідносин належить застосувати саме ст. 1173 ЦК України, на яку як на правову підставу також покликається позивач.

При цьому, з урахуванням положень п.10 ч.2 ст. 16, статей 21, 1173 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності цих органів незаконними.

Тобто, необхідною підставою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження N 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно з положеннями ч.3 ст. 12, ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав доказів неправомірності рішень, дій (бездіяльності) Довжанської сільської ради як суб`єкта цивільно-правової відповідальності за правилами ст. 1173 ЦК України, а судом не встановлено причинного зв`язку між діями сільської ради як стягувача у процесі примусового виконання рішення суду першої інстанції і заявленою позивачем шкодою, що безумовно виключає притягнення указаного органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді відшкодування майнової і моральної шкоди.

Довід апеляційної скарги про те, що рішення виконувалось фактично Довжанською сільською радою, а державний виконавець лише зафіксував факт виконання рішення та оформив таке виконання документально, що дії сільської ради призвели до порушення порядку примусового виконання рішення немайнового характеру, встановленого Законом України «Про виконавче провадження»,не заслуговує на увагу як суперечний обставинам справи, письмовим доказам (зокрема, матеріалам виконавчого провадження) та нормам Закону України «Про виконавче провадження». Вимог до державного виконавця про відшкодування шкоди, завданої у процесі виконання судового рішення, позивач не заявляв.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Іршавського районного суду від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 24.01.2022 р.

Судді: