Провадження № 22-ц/802/219/22 Категорія: 36 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Вакіна Д. О.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Козлюк З. Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2020 року,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він є мешканцем будинку АДРЕСА_1 , в якому відповідачем було встановлено загальнобудинковий лічильник газу (далі - лічильник) без необхідної згоди співвласників багатоквартирного будинку. Вказує, що такий лічильник було встановлено в металевій шафі, а тому його показників фактично не видно, що позбавляє споживачів здійснювати контроль за споживанням природного газу і правильності його обліку відповідачем. Зазначає при цьому, що встановлений лічильник, судячи з його вигляду, не є новим, такий міг бути у вжитку, а відтак існують підстави стверджувати, що його показники штучно могли бути перенесеними на будинок АДРЕСА_1 . Також на даний час між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (надалі АТ «ОГС «Волиньгаз») та квартировласниками вказаного будинку не врегульовані договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах, та саме з вини відповідача такі договорі наразі не укладені. Разом з тим, відповідач при знятті показників лічильника жодного разу не запрошував мешканців будинку, несвоєчасно надавав розрахунки для оплати за спожитий природний газ та не надавав інформацію про фактичний розподіл спожитого газу між споживачами.

Позивач вважає, що у даному випадку встановлений відповідачем загальнобудинковий лічильник газу в будинку АДРЕСА_1 є таким, що не відповідає нормативно-технічним вимогам до нього, у зв`язку з чим просив суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:

1) визнати неправомірними дії АТ «ОГС «Волиньгаз» зі встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 без згоди співвласників та, як такого, що не відповідає законодавчо-нормативним вимогам і не може братися до уваги при визначенні об`ємів споживання природного газу побутовими споживачами будинку, а також дії щодо визначення об`ємів (обсягів) спожитого газу побутовими споживачами будинку і розгляді заяв і скарг громадян з цього питання;

2) зобов`язати АТ «ОГС «Волиньгаз» встановити індивідуальні квартирні лічильники газу власникам квартир цього будинку;

3) зобов`язати АТ «ОГС «Волиньгаз» провести перерахунок об`ємів (обсягів) спожитого газу власникам квартир будинку, виходячи із норм споживання газу, встановлених Кабінетом Міністрів України, за весь період застосування для розрахунків вузла обліку газу, що не відповідає законодавчо-нормативним вимогам, та передати їх газопостачальнику товариству з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Волиньгаз Збут») для проведення перерахунків плати за послуги з газопостачання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував, що позивачем повністю доведено неправомірність дій АТ «Волиньгаз».

Постановою Волинського апеляційного суду від 21 травня 2020 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Волинського апеляційного суду від 21 травня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивача і скасування рішення суду з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу був правомірно встановлений за ініціативою АТ «ОГС «Волиньгаз» без погодження з мешканцями будинку, оскільки такий лічильник встановлений до 18 грудня 2017 року коли згода співвласників багатоквартирного будинку не була необхідна; обов`язок відповідача встановити індивідуальні квартирні лічильники газу обмежений граничним терміном до 01 січня 2021 року; позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів спожитого газу є похідними.

Проте апеляційний суд вважає зазначені висновки помилковими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу в квартирі АДРЕСА_1 .

Розподіл природного газу ОСОБА_1 здійснює оператор газорозподільної системи АТ «ОГС «Волиньгаз».

18 грудня 2017 року в будинку АДРЕСА_1 АТ «ОГС «Волиньгаз» встановлено будинковий вузол обліку природного газу.

У 2019 році (10 травня, 14 червня та 03 липня) ОСОБА_1 звертався з письмовими заявами до відповідача, в яких просив надати інформацію щодо місячного визначення об`ємів споживання ним природного газу за минулий та поточний рік і забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу (а. с. 7-10).

На звернення позивача відповідачем надано відповіді, в яких зазначено, що у зв`язку із встановленням у 2017 році загальнобудинкового лічильника обліку газу в будинку АДРЕСА_1 була виконана норма Закону України «Про забезпечення комерційним обліком газу», тому встановлення індивідуального вузла обліку газу за адресою проживання позивача проводитись не буде, оскільки кошти, які були передбачені у структурі тарифу та закладені в Інвестиційну програму товариства, були спрямовані на встановлення загальнобудинкового лічильника (а.с. 11-19).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 цього Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: 1) забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; 2) створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; 3) забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; 4) регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; 5) забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; 6) дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.2 ст.17 цього Закону комерційний облік комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії у багатоквартирному будинку здійснюється встановленими в житлових і нежитлових приміщеннях споживачів вузлами обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідач АТ «ОГС «Волиньгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року).

Установлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач АТ «ОГС «Волиньгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Питання щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18). За результатом розгляду вказаної справи було прийнято постанову від 07 листопада 2018 року та викладено такі правові висновки.

Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, позивач правомірно просив встановити у його квартирі індивідуальний газовий лічильник.

Із листування позивача із відповідачем вбачається, що позивач звертався до АТ «ОГС «Волиньгаз» щодо встановлення індивідуального лічильника, проте отримував відмову, зазначеної обставини відповідач не спростував ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду щодо правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу і нарахування споживачам коштів за його споживання - відхиляються апеляційним судом, оскільки з аналогічних правовідносин питання щодо правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу без згоди співвласників будинку і нарахування споживачам коштів за його споживання після такого встановлення за його показниками було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №212/5836/17 (провадження №14-11цс21). За результатом розгляду вказаної справи було прийнято постанову від 26 жовтня 2021 року та викладено такі правові висновки.

Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати.

Дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: у споживачів не встановлені індивідуальні лічильники обліку газу; загальнобудинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку.

За відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу суперечитимуть як Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу.

Судом встановлено, що загальнобудинковий лічильник природного газу за адресою: АДРЕСА_1 встановлено без згоди співвласників будинку. Ця обставини не спростована відповідачем у суді.

Посилання на відсутність фінансування для встановлення індивідуального лічильника газу в квартиру позивача - відхиляються апеляційним судом.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №150 від 28.12.2011 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» з 2011 року до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком №1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком №1 до постанови №1625 від 27.09.2016, у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Додатком до постанови №422 від 24.03.2016 (у редакції постанови №2280 від 15.12.2016) ці витрати становлять 29,25 грн.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, у яких були передбачені витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем.

Доводи відповідача про те, що у будинку позивача встановлений загальнобудинковий вузол обліку газу, а тому відсутні підстави для встановлення у квартирі позивача індивідуального лічильника за кошти відповідача - є безпідставними, оскільки встановлення на власний розсуд загальнобудинкового вузла обліку газу не звільняє відповідача від обов`язку встановити у квартирі позивача індивідуальний лічильник газу за кошти відповідача.

Крім того, встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу здійснено відповідачем в односторонньому порядку, без урахування волевиявлення позивача ще до його встановлення на встановлення у його квартирі саме індивідуального лічильника газу.

Постановою КМУ №63 від 30.01.2019 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» рекомендовано Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» разом з операторами газорозподільних систем забезпечити встановлення індивідуальних лічильників природного газу за заявами побутових споживачів. Міністерству економічного розвитку і торгівлі разом з Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» забезпечити врахування у фінансовому плані товариства витрат на встановлення індивідуальних лічильників газу для побутових споживачів (п.п.4, 5).

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує його права. З урахуванням вимог ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 17 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Задоволення вимог позивача буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості з іншими споживачами з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату ним саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).

Щодо позовних вимог в частині встановлення індивідуальних квартирних лічильників газу власникам квартир усього будинку апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника(ч.1,2 ст. 58 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

В матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_1 на представництво усіх мешканців будинку, тому в задоволенні позовних вимог в частині встановлення індивідуальних квартирних лічильників газу усім власникам квартир будинку необхідно відмовити.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову зроблені без належного дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування судового рішення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позовні вимоги задоволено частково, відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 10373,40 грн. судового збору, з яких: 2305,20 грн. судового збору за подання позовної заяви (3 немайнових вимоги), 3457,80 грн. - за подання апеляційної скарги, 4610,40 грн. - за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 389, 383-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» встановити індивідуальний газовий лічильник у квартирі побутового споживача природного газу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до встановлення індивідуального газового лічильника поновити ОСОБА_1 режим нарахування природного газу за період:

з 18 грудня 2017 року і до 07 лютого 2019 року - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»;

з 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами»;

з 07 березня 2019 року (і до затвердження нових норм) - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу».

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» в дохід держави 10373,40 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді