Справа № 354/953/20
Провадження по справі № 2/354/149/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Остап`юк М.В., за участю секретаря судового засідання Савчук М.І., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Левкуна Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 жовтня 2017 року об 11 год 20 хв в м. Яремчі по вул. Свободи відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21213» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «VOLKSVAGEN LT», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали пошкодження.

Згідно Постанови Яремчанського міського суду Івано-Франківської області № 354/607/17 від 09.11.2017 року, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 335 від 02.11.2017 року, складеного експертом-оцінювачем ОСОБА_4 , сума завданих збитків складає 47 678, 51 гривень.

Окрім матеріальної шкоди, Позивач просив стягнути з відповідача 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн моральної шкоди, яка полягає в тому, що він зазнав значних душевних страждань, зокрема, автомобіль він використовував у підприємницькій діяльності, тому через його пошкодження, він був позбавлений можливості заробляти гроші, утримувати сім`ю, певний час був без доходу, у зв`язку з чим погіршилися сімейні відносини. Через відсутність коштів на відновлення пошкодженого автомобіля йому було відмовлено у проходженні обов`язкового технічного контролю. Крім того, наслідки ДТП та можливість їздити транспортним засобом порушили звичний ритм його життя та життя його сім`ї, багато запланованих справ не вдалося виконати, що призвело до проблем та непорозумінь.

Крім цього, позивач просить стягнути 7216 грн 96 коп матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження товару, який знаходився на момент ДТП у автомобілі.

Також позивач поніс витрати на проведення експертизи в розмірі 2500,00 гривень, що підтверджується розрахунковою квитанцією №085410031 від 01.10.2020 року.

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав та просив суд винести рішення, яким позов задовольнити та стягнути з Відповідача на користь Позивача майнову шкоду в розмірі 57 395, 47 грн, моральну шкоду в розмірі 25 000 грн та судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечили. Відповідач вказав, що може відшкодувати матеріальну шкоду у сумі 700-800 доларів США. Відшкодування моральної шкоди категорично заперечив. Просив відмовити у задоволенні позову та врахувати Суд, що він хворіє, має інвалідність.

Представник відповідача додатково зазначив, що позивач не є власником транспортного засобу «VOLKSVAGEN LT», який пошкоджений у ДТП, а тому не може бути позивачем у справі. Крім того схема місця ДТП та Звіт про оцінку матеріального збитку не є належними доказами у справі, оскільки Звіт не містить інформації про те, що експерт повідомлений про відповідальність та його термін дії сплив, а схема місця ДТП неналежно оформлена.

Заслухавши учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, Суд дійшов до наступного висновку.

13 жовтня 2017 року об 11 год 20 хв в м. Яремчі по вул. Свободи відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21213», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та транспортного засобу «VOLKSVAGEN LT», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали пошкодження.

Відповідно до вимог п. п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області № 354/607/17 від 09.11.2017 року, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб, за кермом якого був позивач ОСОБА_1 отримав механічні ушкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VOLKSVAGEN LT» на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документа на транспортний засіб. Останній, у судовому засіданні, на запитання головуючої пояснив, що купив транспортний засіб у третьої особи ОСОБА_3 , однак, оформити правоустановлюючі документи не встиг, тому керував транспортним засобом на час ДТП на підставі технічного паспорту та водійського посвідчення.

Ухвалою Суду від 09.12.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , однак останній двічі у судове засіданні не з`явився. Жодних доказів того, що позивач неправомірно володів на момент ДТП транспортним засобом «VOLKSVAGEN LT» ні від третьої особи, ні від працівників поліції, які власне складали адміністративні матеріали та здійснювали огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, до Суду не надходило, та у матеріалах справи - відсутні.

Згідно з пунктом 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Положеннями Закону Україну від 5 липня 2011 року № 3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» було спрощено порядок керування транспортними засобами, у тому числі визначено, що водієві, який не є власником автомобіля, для керування транспортним засобом не потрібно оформляти нотаріально посвідчену довіреність на право керування автомобілем та тимчасовий реєстраційний талон, а достатньо отримати у власника такого майна технічний паспорт на нього.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що на позивача поширюються положення статей 386, 395, 396 ЦК України щодо захисту права власності та останній є належним позивачем у справі, оскільки керував цим транспортним засобом на передбачених законом підставах, а саме на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 березня 2018 року (справа № 635/4944/14-ц, провадження № 61-5951 св 18).

А тому, вартість відновлювальних робіт автомобіля «VOLKSVAGEN LT» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 .

На думку Суду, підтвердженням розміру завданої шкоди Позивачу на момент настання дорожньо-транспортної пригоди є Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 335 від 02.11.2017 року, складеного експертом-оцінювачем Євченком Є.М. (далі - ЗВІТ), згідно з яким вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу складає 47 678, 51 гривню. Суд вважає вказаний доказ належним, допустимим, таким, що містить інформацію, яка підлягає доказуванню в рамках цього провадження.

Твердження представника відповідача, що ЗВІТ не є належним та допустимим доказом по справі у зв`язку із відсутністю запису щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та про закінчення терміну його дії не є обгрунтованими. Так, у ЗВІТІ експерт посилається на законодавчу базу для проведення оцінки, зокрема, на Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У відповідності до частини четвертої статті 4 вказаного Закону, діяльність судових експертів, пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про судову експертизу", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Статтею 4 Закону України "Про судову експертизу" визначено однією із гарантій незалежності судового експерта та правильності його висновку кримінальну відповідальністю за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

З огляду на це, експерт-оцінювач при проведенні своєї оціночної діяльності попереджений про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку, оскільки керується у своїй діяльності Законами України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та "Про судову експертизу".

Щодо закінчення строку дії ЗВІТУ, то законодавством України граничний термін дії вказаного документа не передбачено.

Позивачем надані Суду докази, які підтверджують здійснення ним додаткових витрат, на проведення експертизи в розмірі 2500,00 гривень, що підтверджується розрахунковою квитанцією №085410031 від 01.10.2020 року.

Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи наведене суд вважає, що Позивачем доведено факт завдання шкоди та розмір завданої шкоди в цій частині позовних вимог.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 50 178, 51 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач оцінює загальну суму, завданої моральної шкоди в 25 000,00 грн, при цьому обґрунтовує її значними душевними хвилюваннями внаслідок зіткнення та пошкодження транспортного засобу та товарів, які він перевозив, стражданнями, яких він та його сім`я зазнали у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, неможливістю протягом певного часу займатися підприємницькою діяльністю, у якій він використовував вказаний автомобіль для перевезення товарів, порушенням звичного ритму життя, незручностями, які довелося пережити, відсутністю доходу через неможливість продовжувати підприємницьку діяльність та погіршенням стану здоров`я у зв`язку із емоційним хвилюванням.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що позовні вимог в даній частині підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 4 000,00 гривень.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження товару

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач просить стягнути 7216 грн 96 коп матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження товару, який знаходився на момент ДТП у автомобілі.

На підтвердження зазначеного, останнім долучено до матеріалів справи видаткову накладну № 57986 від 13 жовтня 2017 року та накладну без номера від 13 жовтня 2017 року.

Однак, вказані документи не містять підпису позивача чи іншої особи, яка діяла від імені позивача про прийняття перерахованого у накладних товарів, також до позовної заяви та у судовому засіданні позивачем не надано доказів оплати товарів, відтак, накладні, які долучені до матеріалів справи не підтверджують факт отримання та оплати товарів. Крім того, у матеріалах справи відсутні фотознімки, або інші докази пошкодження товару. Відтак, Суд вважає, що в цій частині позивач не обгрунтував належним чином позовні вимоги, а тому останні не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі наведеного, ст. ст. 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 19, 28, 76, 77, 81, 33, 258, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 50 178 грн 51 коп, моральну шкоду в розмірі 4 000 грн 00 коп та судовий збір в розмірі 840 грн 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 08.02.2022 року.

Суддя: М. В. Остап`юк