Справа № 510/2016/21
Провадження № 2/510/171/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 лютого 2022 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання, які призначалися на 17.01.2022р., 09.02.2022 р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву на позов не надав.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Аждер В.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі.

Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивачка (її представник) проти заочного розгляду справи не заперечували.

В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія витягу з акту про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія апостилю від 10.09.2009р.; копія довідки про реєстрацію особи громадянином України від 25.06.2010р.; копія контекстуального сертифікату від 07.10.2021р. про сімейний стан та про місце проживання позивачки та дитини Аврам Ізабелли в Комуні Венеція; свідоцтво про шлюб сторін.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , діюча через свого представника, звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Як зазначила позивачка, вони - сторони у справі, 05.11.1999р. зареєстрували між собою шлюб. Подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, у зв`язку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, з вже майже п`ять років стосунків не підтримують, мешкають окремо (в різних країнах), сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу є неповнолітня дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з моменту розпаду сім`ї мешкає із матір`ю у м.Венеція (Італія). У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні.

Крім того, позивачка пред`явила позовні вимоги і про стягнення аліментів, якими просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходів з відповідача щомісячно до досягнення повноліття донькою. Як зазначила позивачка, відповідач є батьком дитини, після розпаду сім`ї сторони близьких сімейних стосунків не підтримують, мешкають окремо. Відповідач матеріально доньку не забезпечує, хоча згідно із законом, як батько, зобов`язаний це робити. В даний час дитина знаходиться на утриманні позивачки, мешкає разом із нею в Італії. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому виникла необхідність у стягненні її у примусовому порядку. Позивачка займається вихованням дитини, працює, вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, оскільки він також працює (періодично підробляє за кордоном) та отримує заробітну платню, отже матеріально спроможний.

Вивчивши матеріали справи, надані суду документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивачки про розірвання шлюбу суд прийшов до висновку, що сім`я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим

прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У пред`явлених позовних вимогах позивачкою не заявлені вимоги про зміну її прізвища на дошлюбне.

Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства, суд вважає вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтованими, такими, що відповідають дійсності та волі кожного з подружжя і приймає рішення про розірвання шлюбу між сторонами.

Стосовно вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася у шлюбі сторін, її батьком зареєстрований ОСОБА_2 , відповідач у справі. Після розпаду сім`ї неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини. Як стверджує позивачка, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки офіційно не надає, дитина знаходиться на її утриманні .

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачена можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, участь в утриманні своєї дитини у примусовому порядку за ним не закріплена, при цьому домовленість між позивачкою та відповідачем про добровільну сплату аліментів на утримання доньки відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно у примусовому порядку стягнути аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вищевказаних вимог позивачка звернулася до суду і просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно - до досягнення донькою повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За таких обставин, оцінюючи матеріальний стан сторін (і позивачка і відповідач працюють), їх сімейний стан (відповідач мешкає окремо від дитини, дітей від іншого шлюбу не має; позивачка мешкає разом із донькою, яка потребує догляду, опіки, являється дитиною шкільного віку), суд вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 - аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, - до досягнення повноліття донькою, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 20 жовтня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76 - 81, 141, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 51, 56, 110-112, 113, 114, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05.11.1999 року Лиманською сільською радою Ренійського району Одеської області, актовий запис № , що мають неповнолітню дитину, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с.Лиманське Ренійського району Одеської області (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.10.2021 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3., тобто до досягнення повноліття донькою ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 908 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 908 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду в загальному порядку.

Суддя В.І. Дудник