Ухвала

03 лютого 2022 року

м. Київ

справа 641/9667/16-ц

провадження № 61-18808св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління Держкомзему у м. Харкові,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлого на земельну ділянку. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати дублікат правовстановлюючого документа на земельну ділянку, вона не може оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про зобов`язання Управління Держкомзему у місті Харкові видати дублікат державного акта від 16 грудня 1996 року серії ХР № 25-94-41740 задоволенню не підлягають, оскільки відповідні правовідносини регулюються нормами глави 84, 86 книги шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

30 серпня 2019 року, особа яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив скасувати заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 24 лютого 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 як особи, яка не брала участі у справі, задоволено, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року скасовано, ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу, від 08 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О. В. за реєстровим № 3032, зареєстрованого 08 вересня 2004 року у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 886861. Тому правові підстави для визнання права власності на зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 відсутні. Оскільки на момент смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , його право власності на спірну земельну ділянку не було зареєстровано у передбаченому законом порядку, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат та відмовлено у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявник не навів детального розрахунку наданих правничих послуг.

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Крім того, з касаційною скаргою до Верховного Суду звернувся ОСОБА_4 , як особа, яка не приймала участі у справі ні у суді першої, ні у суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 07 липня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не врахував та дійшов передчасного висновку про порушення прав та інтересів ОСОБА_5 рішенням суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_5 не надав належних доказів того, що він здійснив державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та є її власником. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не встановив, хто є власником спірної земельної ділянки на час ухвалення ним рішення по суті вирішення спору.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року закрито.

Апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки оскаржуваним рішенням суду не вирішувались права ОСОБА_2 , апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 підлягає закриттю.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_2 придбав спірну земельну ділянку до 01 січня 2013 року, договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, не зважаючи на той факт, що ОСОБА_2 не здійснив в подальшому державну реєстрацію свого права власності, він став власником спірної земельної ділянки.

Зазначає про необхідність застосування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 січня 2021 року у справі № 334/3161/17.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. Зазначала, що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держкомзему у м. Харкові про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська