Єдиний унікальний номер 243/6516/21
Номер провадження 22-ц/804/229/22
Номер провадження 22-ц/804/229/22 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Новікової Г.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №243/6516/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2021 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У червні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вантажний потяг №2209, рухаючись в бік станції Кожушко на другій залізничній колії 1034 км пікету №5, залізничної станції м. Слов`янськ ІНФОРМАЦІЯ_3 скоїв наїзд на ОСОБА_4 , яка від отриманих травм померла. За фактом цієї події 01 серпня 2018 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001601 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 30 вересня 2018 року було закрито кримінальне провадження, внесене 01 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001601.

Висновком експерта №487 від 03 серпня 2018 року підтверджується, що причиною смерті ОСОБА_4 став наїзд потяга, отже, між наїздом на ОСОБА_4 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та її смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Зазначає, що після смерті ОСОБА_4 її малолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишилися сиротами та зазнали глибокі моральні страждання.

Загибла виховувала синів самостійно, одноособово виконувала обов`язки і батька, і матері, тому її втрата завдала дітям сильних душевних страждань та повністю зруйнувала важливий життєвий зв`язок. Діти з болем згадують, яким було життя родини до смерті матері. Тепер вони відчувають страждання, їх мучать болючі спогади.

Оскільки відомості про батька були записані в Свідоцтвах про народження зі слів матері, після її смерті їм було присвоєно статус дітей-сиріт, та Рішеннями виконавчого комітету Слов`янської міської ради №759 та №760 від 03 жовтня 2018 року, було призначено опікуном ОСОБА_1 .

Зазначає, що тепер діти загиблої проживають у сім`ї опікуна. Зміна найближчого кола спілкування стала додатковим стресом для них, адже хлопці у тому віці, коли дітям важко адаптуватися та хоча ОСОБА_1 добросовісно виконує обов`язки опікуна, опікун не зможе замінити матір, компенсувати її любов та турботу.

Психологічна травма, яку зазнали діти після смерті матері однозначно є такою, яка потягне за собою наслідки в подальшому житті.

Малолітні діти не здатні самостійно забезпечувати себе, належним чином доглядати за собою, а єдина людина, яка могла самовіддано взяти на себе усі ці труднощі - матір хлопців, загинула під потягом.

У дітей виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя в майбутньому, оскільки вони не зможуть розраховувати на підтримку матері. Попередній стан ніколи не зможе бути відновлений і фактично жодна людина не зможе замінити рідну матір, так само любити і так само підтримувати. Діти назавжди втратили можливість отримати любов та підтримку рідної матері, їх життя непоправно змінилось і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася.

Посилається на те, що встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тому з урахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою дітей, ОСОБА_1 оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 1 000000 гривень, тобто по 500 000 гривень кожній малолітній дитині загиблої.

Просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 500 000 гривень на кожну дитину в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної смертю матері.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 200 000 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної смертю матері.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 200 000 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної смертю матері.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в сумі 4000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2021 року, постановити нове рішення про відшкодування моральної шкоди в розмірі не більше 50000 гривень кожній дитині.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що транспортна подія та загибель ОСОБА_4 відбулися через грубу необережність потерпілої та її протиправну поведінку. Вина відповідача в загибелі потерпілої відсутні. Суд повинен був врахувати ці обставини при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Стягуючи 400 000 гривень на користь дітей в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд завдав відповідачу збитків.

Посилається на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду №752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 20 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, вбачаться, що матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 .

Згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого 30 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, вбачаться, що матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 .

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 06 годині 55 хвилин в м. Слов`янську Донецької області на станції «Кожушко» на перехідному настилі на 1134 км вантажним потягом №2209 було травмовано жінку - ОСОБА_4 , яка цього ж дня померла у лікарні.

Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого 06 серпня 2018 року Слов`янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Слов`янську Донецької області.

01 серпня 2018 року за фактом цієї події були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001601, розпочато досудове розслідування.

Згідно Висновку експерта №487 від 03 вересня 2018 року причиною смерті ОСОБА_4 стала поєднана травма голови, грудної клітки та тазу з множинними переломами черепа та кісток скелету, крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, розривом правової легені, яка ускладнилася травматичним шоком, набряком легенів і головного мозку.

Виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_4 : відкрита черепно-мозкова травма: крововиливи у м`які пориви голови лобно-тім`яно-потиличних ділянок справа та зліва, перелом склепіння та основи черепу, крововилив під тверду мозкову оболонку правої півкулі головного мозку, крововиливи під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку лобних часток, правої лобно-тім`яної частки та мозочка, переломи кісток обличчя, забійні рани волосистої частини голови та обличчя, синці повік очей, крововилив верхньої губи; тупа травма грудної клітки: переломи 1,2 ребер справа, 7,8,9 зліва, перелом поперечного відростка 2 грудного хребця, забої легень, розрив правої легені, тупа травма тазу: переломи лонних та сідничної кісток, крижової кістки утворились від дії тупих предметів з великою силою, незадовго до надходження у лікарню та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Інших тілесних ушкоджень, за винятком слідів медичних операцій та маніпуляцій при дослідженні її трупа не виявлено.

При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_4 спирт етиловий не знайдено. (а.с. 13-16)

Згідно Акту службового розслідування аварії, затвердженого Начальником структурного підрозділу «Станція Слов`янськ» ОСОБА_6 , черговий по залізничній станції «Слов`янськ» ОСОБА_7 , неодноразово передавав оголошення по гучному парковому зв`язку станції про слідування вантажного поїзду №2209. Машиніст поїзду №2209 ОСОБА_8 подавав сигнали високої гучності, застосовував екстрене гальмування для запобігання наїзду на людину. Під час прямування поїзду №2209 (машиніст ТЧ-1 ОСОБА_9 , помічник ОСОБА_10 ) по колії №ІІ станції «Слов`янськ» 1034км, пк 5, було застосовано екстрене гальмування для запобігання наїзду на сторонню людину. Потерпіла переходила колії по перехідному настилі на небезпечній відстані від поїзда, що рухався, була в навушниках, на звукові сигнали не реагувала. Через малу відстань наїзду запобігти не вдалося. О 06 годині 59 хвилин машиніст поїзду №2209 ОСОБА_9 повідомив чергового по залізничній станції «Слов`янськ» ОСОБА_7 , який викликав фельдшера медпункту станції - ОСОБА_11 та швидку допомогу. На місці події особа потерпілої не була встановлена. О 07 годині 20 хвилин потерпілу з тілесними ушкодженнями було доставлено до травматичного Відділення м. Слов`янська каретою швидкої допомоги. Згідно розшифрування швидкостемірної стрічки екстрене гальмування було застосоване при швидкості 30 км/г. Фактичний гальмівний шлях 140 м, розрахунковий гальмівний шлях 145м, зупинка поїзда о 06 годині 55 хвилин.

Комісія встановила, що причиною травмування сторонньої залізничному транспорту громадянки ОСОБА_4 стало порушення постраждалим п.2.2 (перед тим, як увійти в небезпечну зону потрібно впевнитись у відсутності потяга або локомотива, тощо) п.2.3 (при наближенні потяга або локомотива, вагона, тощо треба зупинитись поза межами небезпечної зони…), п.2.6 (переходи і перебігати через залізничні колії перед потягом або локомотивом, вагоном, тощо, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400м забороняється) Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженим наказом МТУ №54 від 19.02.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2633. Даний випадок травмування ОСОБА_4 по ІІ колії станції Слов`янськ, 1034 км, ПК5, вважати не пов`язаним з виробництвом. Провини працівників залізничного транспорту в цьому випадку не вбачається.

Постановою слідчого Слідчого відділу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 вересня 2018 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001601 від 01 серпня 2018 року було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину кримінального правопорушення.

Між наїздом потягу № 2209, що належить АТ «Українська залізниця», під керуванням машиніста ОСОБА_8 на ОСОБА_4 та її смертю, наявний причинно-наслідковий зв`язок.

ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішеннями виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області № 760 та № 759 від 03 жовтня 2018 року над малолітніми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 наділена правом звертатися до суду з даним позовом в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вимагати відшкодування дітям спричиненої моральної шкоди в результаті смерті їх матері, яка сталася внаслідок наїзду на неї потягу.

Також судом встановлено та визнано представником відповідача АТ «Укрзалізниця» - Чаруковським Р.В., що потяг №2209, який здійснив наїзд на ОСОБА_4 , перебуває на балансі АТ «Укрзалізниця».

Машиніст поїзду №2209 ОСОБА_8 , який керував ним в момент наїзду, перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». Дана обставина також встановлена в судовому засіданні та визнана представником відповідача АТ «Укрзалізниця» - Чаруковським Р.В.

АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга АТ «Укрзалізниця» підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_4 , а тому суд врахував положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, Враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених малолітніми дітьми загиблої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь малолітніх дітей по 200 000 гривень на кожного, на відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої смертю матері. Також суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода пов`язана зі стражданнями малолітніх дітей, душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення смерті їх матері, що на думку суду, буде відповідати перенесеним малолітніми дітьми моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами відповідача, з одного боку, та інтересами позивачів, - з іншого.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

Встановлено, що згідно Свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_1 , виданого 20 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, вбачаться, що матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 . (а.с. 20)

Свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_2 , виданого 30 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, вбачаться, що матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 . (а.с. 21)

ІНФОРМАЦІЯ_3 о 06 годині 55 хвилин в м. Слов`янську Донецької області на станції «Кожушко» на перехідному настилі на 1134 км вантажним потягом №2209 було травмовано жінку, ОСОБА_4 , яка цього ж дня померла у лікарні.

Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 , виданого 06 серпня 2018 року Слов`янським міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Слов`янську Донецької області. (а.с. 17)

01 серпня 2018 року за фактом цієї події були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001601, розпочато досудове розслідування. (а.с.11)

Згідно Висновку експерта № 487 від 03 вересня 2018 року, причиною смерті ОСОБА_4 стала поєднана травма голови, грудної клітки та тазу з множинними переломами черепа та кісток скелету, крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, розривом правової легені, яка ускладнилася травматичним шоком, набряком легенів і головного мозку.

Виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_4 :відкрита черепно-мозкова травма: крововиливи у м`які пориви голови лобно-тім`яно-потиличних ділянок справа та зліва, перелом склепіння та основи черепу, крововилив під тверду мозкову оболонку правої півкулі головного мозку, крововиливи під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку лобних часток, правої лобно-тім`яної частки та мозочка, переломи кісток обличчя, забійні рани волосистої частини голови та обличчя, синці повік очей, крововилив верхньої губи; тупа травма грудної клітки: переломи 1,2 ребер справа, 7,8,9 зліва, перелом поперечного відростка 2 грудного хребця, забої легень, розрив правої легені, тупа травма тазу: переломи лонних та сідничної кісток, крижової кістки утворились від дії тупих предметів з великою силою, незадовго до надходження у лікарню та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Інших тілесних ушкоджень, за винятком слідів медичних операцій та маніпуляцій при дослідженні її трупа не виявлено.

При судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_4 спирт етиловий не знайдено. (а.с. 13-16)

З Акту службового розслідування аварії, затвердженого Начальником структурного підрозділу «Станція Слов`янськ» ОСОБА_6 , вбачається, що черговий по залізничній станції «Слов`янськ» ОСОБА_7 , неодноразово передавав оголошення по гучному парковому зв`язку станції про слідування вантажного поїзду №2209. Машиніст поїзду № 2209 ОСОБА_8 подавав сигнали високої гучності, застосовував екстрене гальмування для запобігання наїзду на людину. Під час прямування поїзду №2209 (машиніст ТЧ-1 ОСОБА_9 , помічник ОСОБА_10 ) по колії №ІІ станції «Слов`янськ» 1034км, пк 5, було застосовано екстрене гальмування для запобігання наїзду на сторонню людину. Потерпіла переходила колії по перехідному настилі на небезпечній відстані від поїзда, що рухався, була в навушниках, на звукові сигнали не реагувала. Через малу відстань наїзду запобігти не вдалося. О 06 годині 59 хвилин машиніст поїзду №2209 ОСОБА_9 повідомив чергового по залізничній станції «Слов`янськ» ОСОБА_7 , який викликав фельдшера медпункту станції - ОСОБА_11 та швидку допомогу. На місці події особа потерпілої не була встановлена. О 07 годині 20 хвилин потерпілу з тілесними ушкодженнями було доставлено до травматичного Відділення м. Слов`янська каретою швидкої допомоги. Згідно розшифрування швидкостемірної стрічки екстрене гальмування було застосоване при швидкості 30 км/г. Фактичний гальмівний шлях 140 м, розрахунковий гальмівний шлях 145м, зупинка поїзда о 06 годині 55 хвилин.

Комісія встановила, що причиною травмування сторонньої залізничному транспорту громадянки ОСОБА_4 стало порушення постраждалим п.2.2 (перед тим, як увійти в небезпечну зону потрібно впевнитись у відсутності потяга або локомотива, тощо) п.2.3 (при наближенні потяга або локомотива, вагона, тощо треба зупинитись поза межами небезпечної зони…), п.2.6 (переходи і перебігати через залізничні колії перед потягом або локомотивом, вагоном, тощо, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400м забороняється) Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженим наказом МТУ №54 від 19.02.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2633. Даний випадок травмування ОСОБА_4 по ІІ колії станції Слов`янськ, 1034 км, ПК5, вважати не пов`язаним з виробництвом. Провини працівників залізничного транспорту в цьому випадку не вбачається.

Постановою слідчого Слідчого відділу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 вересня 2018 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001601 від 01 серпня 2018 року було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину кримінального правопорушення. (а.с.12)

Між наїздом потягу № 2209, що належить АТ «Українська залізниця» під керуванням машиніста ОСОБА_8 на ОСОБА_4 та її смертю, наявний причинно-наслідковий зв`язок.

ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішеннями виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області № 760 та № 759 від 03 жовтня 2018 року над малолітніми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_1 . (а.с. 22, 25-26)

Отже, встановлені судом першої інстанції обставини відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 50 000 гривень, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що відсутність вини водія вантажного потягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Діяльність, пов`язана із використанням потягів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу є АТ «Українська залізниця», то відповідач зобов`язаний відшкодовувати шкоду, завдану транспортними засобами, якими він володіє.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх матері, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання, зазначені обставини істотно змінюють життя позивачів, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля щодо організації свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті позивачів, неможливо. За наслідками смерті позивачі позбавлені моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому.

При цьому, судом першої інстанції прийнято до уваги, що згідно матеріалів справи, не встановлено факту свідомого порушення потерпілою Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця» на користь малолітніх дітей, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Крім цього, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідачем не надано належних та достатніх, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, доказів, які б свідчили, що потерпіла передбачила, бажала чи свідомо допускала настання такої події із смертельним наслідком, і за даних обставин, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене та з врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягненню з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь кожного з дітей підлягає сума в розмірі 200 000 гривень.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду №752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року підтверджують, що висновок суду першої інстанції є вірним.

Отже, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 09 лютого 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста