Справа № 953/8081/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 лютого 2022 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарі- Мордухович К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики від 05.05.2017 року в загальній сумі 219786,30 грн., а також просив стягнути сплачений судовий збір.

В обґрунтування вимог зазначив, що 05 травня 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір позики б/н, за яким останній отримав грошові кошти в розмірі 156 660,00 грн., що підтверджується оригіналом договору позики , долученим до матеріалів справи. Вказав, що відповідно до п.1.1 Договору позики -позикодавець і порядку і на умовах визначених цим Договором надає позичальнику безвідсоткову позику у сумі 156660,00 грн., що становить еквівалент 6000 доларів США на момент надання позики ,а останній зобов`язується повернути зазначену суму позики у визначений цим Договором строк. Відповідно до п.2.1 Договору позики- Строк надання позики становить 6 місяців з моменту реальної передачі позики. Відповідно до п.3.1 Договору- Позикодавець зобов`язується передати позику разом з підписанням цього Договору. Згідно п.4.1 Договору позики - за порушення позичальником умов п.2.1 цього договору, тобто не повернення позики в строк до 06.11.2017 року в повному обсязі, позичальник сплачує на користь позикодавця штраф в розмірі 5% від суми позики, зазначеної в п.1.1. цього Договору за весь час прострочення. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у зв`язку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 02.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено проведення підготовчого судового засідання.

20 вересня 2021 року на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, з підстав звільнення судді ОСОБА_3 у відставку, зазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Губської Я.В.

Ухвалою суду від 12.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Додатково зазначив, що оригінал Договору позики знаходиться в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, а також відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади», причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 05 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики б/н, за яким останній отримав грошові кошти в розмірі 156 660,00 грн., що підтверджується оригіналом договору позики , долученим до матеріалів справи.

Позивачем до матеріалів справи наданий та долучений оригінал Договору позики від 05.05.2017 року.

Відповідно до п.1.1 Договору позики -позикодавець і порядку і на умовах визначених цим Договором надає позичальнику безвідсоткову позику у сумі 156660,00 грн., що становить еквівалент 6000 доларів США на момент надання позики ,а останній зобов`язується повернути зазначену суму позики у визначений цим Договором строк.

Відповідно до п.2.1 Договору позики- Строк надання позики становить 6 місяців з моменту реальної передачі позики.

Відповідно до п.3.1 Договору- Позикодавець зобов`язується передати позику разом з підписанням цього Договору.

Згідно п.4.1 Договору позики - за порушення позичальником умов п.2.1 цього договору, тобто не повернення позики в строк до 06.11.2017 року в повному обсязі, позичальник сплачує на користь позикодавця штраф в розмірі 5% від суми позики, зазначеної в п.1.1. цього Договору за весь час прострочення.

Згідно п. 5.6 Договору -За цим Договором сторони домовились застосувати положення ст. 259 ЦК України і збільшити строк позовної давності, як за основним зобов`язанням, (повернення позики) так і стягнення штрафу, передбаченого п. 4.1 цього договору до 5 років.

Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем разом з позовною заявою 28.04.2021 року надані для приєднання до матеріалів справи оригінали договору позики від 05.05.2017 року. Із дослідженого договору вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів, строк давності.

Факт знаходження оригіналу договору позики у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення штрафу, 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем складено розрахунок заборгованості, з яким суд погоджується, відповідно до розрахунку основна заборгованість за договором позики від 05.05.2017 року становить 156 660 грн., 16057,00 грн.- 3% річних, 7833,00 гр.- сума штрафу та 39237,30 грн. -інфляційні витрати.,заборгованість складає в загальному розмірі -219786,30 грн.

Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України)

Проте, як вбачається з Договору позики, а саме п. 5.6-За цим Договором сторони домовились застосувати положення ст. 259 ЦК України і збільшити строк позовної давності, як за основним зобов`язанням, (повернення позики) так і стягнення штрафу, передбаченого п. 4.1 цього договору до 5 років.Враховуючи наведене, сторони узгодили між собою збільшення строку позовної давності до 5 років, а тому вказана позовна заява ОСОБА_1 подана в межах строків, визначених ЦК України. Доказів на спростування зазначеного відповідачем надано не було.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість за Договором позики від 05.05.2017 року в загальному розмірі 219 786 (двісті дев`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн.. 30 коп., з яких: 156 660,00 грн.-основна сума боргу, 16057,00 грн.- 3% річних, 7833,00 гр.- сума штрафу та 39237,30 грн. -інфляційні витрати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 2197 грн. 87 коп.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: