У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

12.11.2021 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ільницький М.П. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив:

Визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину спільного нерухомого майна подружжя житлового будинку;

Визнати за позивачкою право особистої приватної власності на 560/5000 частки нежитлових приміщень;

Визнати за відповідачем право особистої приватної власності на ряд об`єктів нерухомості;

Стягнути з відповідача грошову компенсацію, належних останньому часток у статутних капіталах ряду господарських товариств.

Стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору.

16.11.2021 ухвалою суду вказану позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з наявними у такій недоліками, а також через несплату судового збору в розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір». Вказано, що з метою виправлення недоліків позивачці та/або її представнику необхідно подати уточнену позовну заяву з урахуванням положень ЦПК України, в якій зазначити: обґрунтування ціни позову; спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися. Окрім цього зазначено, що стороні позивача слід сплатити судовий збір у визначеному ЗУ «Про судовий збір» та вказаному судом розмірі, надавши суду квитанцію про сплату такого.

Більш того у вказаній ухвалі суд звернув увагу сторони позивача на указ Президента України від 03.04.2021 №140/2021, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.04.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», де у п. 7 Додатку 1 вказано, що до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП НОМЕР_1 застосовано ряд обмежувальних заходів, зокрема блокування активів тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним майном.

03.12.2021 на виконання вказаних в ухвалі про залишення без руху вимог представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Ільницьким М.П. подано до суду заяву, в якій останній частково виправив недоліки позову, визначені судом. При цьому стороною позивача викладено прохальну частину позову в зміненій редакції:

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ряд об`єктів нерухомості, а також 560/5000 частки ряду нежитлових приміщень;

Визнати за позивачкою право власності на частину нерухомого майна, а саме на 560/5000 частки ряду нежитлових приміщень;

Стягнути з відповідача грошову компенсацію, належних останньому часток у статутних капіталах ряду господарських товариств.

Стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору.

28.12.2021 судом повторно залишено без руху уточнену позовну заяву через відсутність дійсної ціни позову та обґрунтування такої, а також у зв`язку з невиконання ухвали суду від 16.11.2021 в частині обґрунтування заявлених вимог, зокрема вказано на необхідність обґрунтувати, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

24.01.2022 на виконання означеної ухвали суду представник позивачки подав заяву про усунення недоліків, а саме уточнив ціну позову у 10330180, 09 грн., обґрунтувавши таку даними звіту (висновку) про оцінку майна.

Однак вимоги суду в частині обґрунтування заявлених вимог були залишені представником позивача без належного реагування. Останній, посилаючись на презумпцію спільної сумісної власності подружжя, оскільки майно придбане відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачкою, переклав обов`язок доказування заявлених вимог на сторону відповідача.

У зв`язку з чим суд вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Означений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Більш того відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В розглядуваному випадку зі змісту позовної заяви (за відсутності відповідного обґрунтування позивачкою) не вбачається спірності даної презумпції, така жодним із подружжя, зокрема відповідачем, не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Тож, враховуючи необґрунтованість предмета позову, приймаючи до увага те, що всупереч вимозі суду, висловленій в ухвалах про залишення позову без руху, викласти обставини, якими позивачка обґрунтовує заявлені вимоги, така була залишена стороною позивача без задоволення, з огляду на те, що указом Президента України від 03.04.2021 №140/2021 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.04.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», де у п. 7 Додатку 1 вказано, що до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП НОМЕР_1 застосовано ряд обмежувальних заходів, зокрема блокування активів тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним майном, суд розцінює поданий представником позивачки позов, як такий, що має очевидно штучний характер, та спрямований на невиконання відповідачем вимог означеного указу Президента України.

У п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

З огляду на вказане, суд вважає, що позов підлягає поверненню стороні заявника на підставі п. 3 ч. 1 ст. 44 ЦПК України. При цьому згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 2, 44, 185 ЦПК України, суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя повернути позивачці.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали надіслати на електронну адресу представника позивачки.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов