РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Геєць Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчиненим, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчиненим.

В позовній заяві позивач просить:

визнати боргові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості за договором із наданням коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту незаконними;

як усунення наслідків дії, визнати відсутність боргових зобов`язань у ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування»;

як усунення наслідків дії, визнати відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування»;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у червні місяці 2021 року позивачу стало відомо, у телефонній розмові, про боргові вимоги від представників ТОВ «Служба миттєвого кредитування» щодо договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що начебто був укладений між відповідачем та позивачем.

У червні місяці позивачка звернулася із письмовою заявою до відповідача з метою отримання інформації щодо підстав виникнення боргових зобов`язань. Відповідач надав відповідь за вих. № 580 від 01.07.2021 року. У відповіді відповідач підтверджує боргову вимогу до позивача.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, безпідставними та такими, що порушують його права на свободу волевиявлення, оскільки відповідач вимагає вчинити певні дії за зобов`язаннями яких позивач не набував.

Позивач просить суд такі дії відповідача припинити на підставі п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Позивач заперечує факт укладання договору з відповідачем, тому вважає, що відсутні боргові зобов`язання та відсутня заборгованість позивача перед відповідачем.

Ухвалою суду від 08.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 01.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 1-12, згідно з яким ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило право грошової вимоги, у тому числі, за договором про надання фінансових послуг № 192, що був укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та позивачем 06.04.2021 року.

Згідно з п. 2.1. Договору факторингу № 1-12, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Фактор за договором) стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (Клієнт за договором) і Боржниками.

Враховуючи вищевказане у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відсутні будь-які права та обов`язки за договором № 192 від 06.04.2021 року, у тому числі право грошової вимоги.

Посилаючись на зазначене просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчинений.

Дослідивши надані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 1-12, згідно з яким ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило право грошової вимоги, у тому числі, за договором про надання фінансових послуг № 192, що був укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та позивачем 06.04.2021 року.

Згідно з п. 2.1. Договору факторингу № 1-12, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Фактор за договором) стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (Клієнт за договором) і Боржниками.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України, який визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і не повинен виходити за межі цих вимог.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відсутні будь-які права та обов`язки за договором № 192 від 06.04.2021 року, у тому числі право грошової вимоги.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не підтверджуються матеріалами цивільної справи та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові - судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про визнання дій незаконними, визнання відсутності зобов`язань, визнання правочину таким, що не був вчиненим - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду . Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

Суддя Ю.В. Геєць