441/2248/21 2/441/177/2022
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2022 Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Боднар Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому зсіданні в залі суду в м. Городок Львівської обл. справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

08.10.2021 адвокат Матвіїв Є.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 15 902 грн. 50 коп. заборгованості за договором позики, мотивуючи тим, що 29.11.2020 ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 10 000 грн., які той зобов`язувався повернути до 29.12.2020, про що написав розписку. Що відповідач позики добровільно не повертає, тому позивач змушений звернутись з позовом в суд. Просить про задоволення позову та стягнення з відповідача судових витрат.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської обл. від 03.11.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.43-44).

Відповідач у визначені законодавством строки відзиву на позов, або ж заяви про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суду не подав.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно із виданою ОСОБА_2 розпискою (а.с.8), останній позичив у ОСОБА_1 10 000 грн., які зобов`язувався повернути до 29.12.2020.

За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Оскільки у розписці ОСОБА_2 зазначено, що він зобов`язується повернути ОСОБА_1 10 000 грн. і, з урахуванням того, що така знаходяться у позивача, суд вважає, що дана обставина підтверджує факт зобов`язання відповідача перед позивачем за договором позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту позову, із розрахунку заборгованості (а.с.2-7, 9-10), убачається, що розмір заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 на 30.09.2021 складає 15 902 грн. 50 коп., з яких: 10 000 грн. - розмір основної заборгованості; 572 грн. 87 коп. заборгованість за відсотками відповідно до ст. 1048 ЦК України; 5 109 грн. 36 коп. - розмір інфляційних нарахувань; 220 грн. 27 коп. - 3% річних.

Обставин, які б давали підстави сумніватись у розрахунку розміру заборгованості, судом не здобуто, тому він покладається в основу рішення.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором позики не виконав, позичених коштів не повернув, є підстави до стягнення боргу у судовому порядку.

Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача 6 531 грн. 48 коп. документально підтверджених судових витрат (а.с.1, 47-56).

Керуючись ст. 13, 81, 89, 90, 133, 141, 211, 258-259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого на АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 ) 15 902 грн. 50 коп. заборгованості за договором позики та 6 531 грн. 48 коп. судових витрат, а всього 22 433 грн. 98 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Городоцький районний суд Львівської обл. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Українець П.Ф.