Ухвала

03 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 485/181/21

провадження № 61-1237ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараш А. А., Ткачука О. С.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області 04 жовтня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Горохівська сільська рада, про встановлення меж, усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Горохівська сільська рада, про встановлення меж земельних ділянок, усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою та стягнення компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,25 га за вказаною адресою із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є сусідами позивача та суміжними користувачами земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У 2009 році, в порушення норм земельного законодавства, ОСОБА_4 , який був співвласником вказаного будинку разом з відповідачем ОСОБА_3 , самовільно захопив частину присадибної земельної ділянки позивача, що знаходиться біля житлового будинку, шляхом переміщення належної ОСОБА_1 загорожі з сітки довжиною 40 м в бік будинку останнього, заглибившись на територію належної йому земельної ділянки більше ніж на 2 м, при цьому порушивши вимоги до санітарної зони. Внаслідок незаконних дій відповідачів відстань від стіни будинку позивача до межі ділянки становить 0,8 м, хоча згідно з технічною документацією має становити 2.80 м.

Позивач неодноразово протягом 2009-2014 років звертався до сусідів з метою відновлення меж земельних ділянок у первісний стан, проте врегулювати спір у досудовому порядку останні відмовлялись.

Задля врегулювання спору ОСОБА_1 також звертався до Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, рішенням якої від 27 березня 2015 року рекомендовано йому виготовити технічну документацію, що ним і було зроблено, проте відповідачі відмовились погоджувати межі земельних ділянок.

У 2018 році ОСОБА_4 помер і відповідачі прийняли спадщину.

Натепер належний ОСОБА_1 будинок потребує ремонту у зв`язку із пошкодженням стіни, однак через незаконно встановлену відповідачами огорожу, позивач не має змогу провести ремонті роботи.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив встановити межу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , та покласти обов`язок на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прибрати з належної йому земельної ділянки незаконно встановлену огорожу, повернувши йому зі сторони його будинку частину земельної ділянки довжиною 40 м та шириною 2,8 м, шляхом перенесення вказаної огорожі на межу.

Крім того, оскільки внаслідок незаконних дій відповідачів позивач був вимушений звертатись до різних установ, у зв`язку із чим сильно нервував, що завдало шкоди його здоров`ю, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2021 рокузалишено без змін.

У січні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є встановлення меж, усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди - 50 000, 00 грн.

Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Ціна майнових вимог у цій справі - 50 000,00 грн не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 250 = 620 250,00 грн).

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області 04 жовтня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Горохівська сільська рада, про встановлення меж, усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук