ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 622/1363/20

провадження № 22-ц/818/950/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06 липня 2021 року в складі судді Квітки О.О.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» (далі - ПрАТ «Харківенергозбут») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 17 592,10 грн та 2 102,00 грн судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , послуги з електропостачання в якому надає ПрАТ «Харківенергозбут». За період з 01 січня 2019 року по 23 грудня 2020 року за вказаною адресою згідно з показами приладу обліку проведено нарахування за електричну енергію в розмірі 17 592,10 грн, яка своєчасно відповідачем не сплачена. Посилаючись на вказані обставини, ПрАТ «Харківенергозбут» просило стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі.

В квітні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позов без задоволення.

Вказав, що не погоджується з сумою заборгованості за спожиту електричну енергію, вважає її завищеною та безпідставною. Лічильник електроенергії на його будинку має непрозоре скло, а тому незрозуміло, яким чином ПрАТ «Харківенергозбут» знімало покази та нараховувало кошти за надану послугу з електропостачання.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 06 липня 2021 року позов ПрАТ «Харківенергозбут» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Харківенергозбут» заборгованість за електричну енергію в розмірі 17 592,10 грн та 2 102,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , послуги з електропостачання в якому надає ПрАТ «Харківенергозбут». Відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати вказаних послуг не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Непогашення відповідачем заборгованості за спожиту електричну енергію свідчить про порушення ним умов договору про постачання електричної енергії, а також вимог статті 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Розмір заборгованості ОСОБА_1 не спростовано.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені в статті 376 ЦПК України, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ПрАТ «Харківенергозбут».

Апеляційна скарга мотивована упередженим до нього ставленням головуючого судді суду першої інстанції Квітки О.О., якому він заявляв відвід.

Зазначав, що заборгованість за спожиту електричну енергію є завищеною, оскільки лічильник електроенергії на його будинку має непрозоре скло, а тому незрозуміло, яким чином ПрАТ «Харківенергозбут» знімало покази та нараховувало кошти за надану послугу з електропостачання.

ПрАТ «Харківенергозбут» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06 липня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою відкрито абонентський особовий рахунок № НОМЕР_1 .

20 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Золочівським РОЕ укладено договір про користування електричною енергією № 40709Д за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про розрахунки за спожиту електроенергію абонента № 09 заборгованість ОСОБА_1 за спожиту електроенергію за період з 01 січня 2019 року по 23 грудня 2020 року становить 17 592,10 грн.

Відповідно до статті 317, частини четвертої статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує.

За змістом статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Житлово комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з частиною першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Пунктом 84 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що споживач фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Відповідно до пункту 14 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» введено поняття двостороннього договору про постачання електричної енергії споживачу.

За статтею 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Також, пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Водночас, відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Отже, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що лічильник електроенергії на його будинку має непрозоре скло, а тому незрозуміло, яким чином ПрАТ «Харківенергозбут» знімало покази та нараховувало кошти за надану послугу з електропостачання.

Доказів того, що ОСОБА_1 звертався з цього приводу до ПрАТ «Харківенергозбут» не надано, як і не надано доказів щодо некоректної роботи лічильника на будинку АДРЕСА_1 , що є підставою для перерахунку заборгованості за спожиту електроенергію.

Таким чином, встановивши, що ПрАТ «Харківенергозбут» надає послуги з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований та проживає відповідач, який отримує вказані послуги і користується ними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ПрАТ «Харківенергозбут» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі, яка ОСОБА_1 не спростована.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає

Керуючись ст. ст. 3, 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне текст постанови складено 03 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук