Провадження № 2/235/259/22
Справа № 235/8337/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Лебеденко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем по справі перебуває у трудових відносинах з 12.01.2009 року по цей час, працюючи горноробочим очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті.

З 15.02.2017 року позивач проходить військову службу у Збройних силах України на підставі контракту, який ним було укладено відповідно до ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" з Міністерством збройних сил України.

З часу підписання даного контракту та по теперішній час перебуває на військовій службі за контрактом.

Згідно ст. 119 КЗпП України, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під, пас дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Але, починаючи з лютого 2021 року відповідачем по справі в супереч діючому законодавству не виплачує середній заробіток, який зберігається за позивачем на час проходження ним військової служби, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" на його користь заборгованість по заробітній платі (середній заробіток за час проходження військової служби за контрактом) за період з лютого 2021 року по день винесення рішення.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

суду.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що відповідно до довідки №91 від 09.02.2022 року про заборгованість з виплати заробітної плати складає:

12.2019 497,30 грн; 01.2020 - 9794,30 грн; 02.2020- 4466,09 грн, 4519,75 грн; 03.2020- 9491,48 грн; 04.2020 9491,48 грн; 02.2021 4879,03 грн; 03.2021 10733,85 грн; 04.2021 10245,95 грн; 05.2021 8782,24 грн; 06.2021 10245,95; 07.2021 10733,85 грн; 08.2021 10245,95 грн; 09.2021 4392,26 грн; 10.2021 3992,96 грн; 11.2021 4392,26 грн; 12.2021 4392,26 грн. Всього 121296,96 гривень.

Суми в довідках зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів.

За позивачем зберігається робоче місце на підприємстві відповідача починаючи з

15.2.2017року по теперішній час.

На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська», як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону, склалася складна економічно - фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо... Крім того, відповідач просить суд врахувати, що матеріальне, фінансове становище і платоспроможність підприємства перебуває у занедбаному стані, що підтверджується звітом про фінансові результати за 12 місяців 2020 року та 9 місяців 2021 року. Позивач знає, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство.

Ситуація додатково погіршується оголошенням карантину, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19.

Адміністрацією та представниками законно обраної профспілкової організації підприємства, починаючи з грудня 2019 року, вживаються всі можливі заходи в межах чинного законодавства, для вирішення питання щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати шахтарям. Звернення неодноразово були направлені зокрема до: Президента України, Прем`єр - міністра України, Голови Донецької Обласної Державної адміністрації, Міністра енергетики та захисту довкілля України, Голови Служби безпеки України.

Враховуючи фактичні обставини справи, відповідачу вкрай важко виконувати, в повному обсязі, вимоги ст.119 КЗпП України і вважає ці обставини, як форс - мажорні (не з вини підприємства).

Разом із тим при розгляді даної справи, на думку представника відповідача, необхідно взяти до уваги і такі обставини, що не з вини підприємства виникла непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (форс-мажорна обставина, як вимушений простой на підприємстві).

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах і це відповідач розуміє у повному обсязі та по мірі надходження коштів, хоч і частково (по мірі розподілу між іншими працівниками підприємства), розподіляє заробітну плату. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Враховуючи вищевикладене, усяке явище, яке перешкоджає підприємству належне виконати свої обов`язки перед працівником, якщо підприємство проявляло належну дбайливість щодо цього, виключає вину підприємства та не перетворює відповідальність відповідача на каральну санкцію.

Враховуючи вищевикладене у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Позивач, представник відповідача до судового засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 12.01.2009 року по теперішній час (а.с.8).

ОСОБА_2 25.06.2021 року уклав шлюб з ОСОБА_3 . У зв`язку з чим змінив прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с.10).

ОСОБА_2 15.02.2017 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на три роки (а.с.12-13).

ОСОБА_2 18.06.2020 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на один рік (а.с.14-15).

ОСОБА_2 14.06.2021 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на один рік (а.с.16-17).

Наказом від 14.08.2020 року за № 1250К на період з 15.02.2020 року забезпечено збереження за ОСОБА_2 місця його роботи на 1 рік та нарахування середньої зарплати (а.с.38).

Наказом від 23.03.2017 року за № 300 на період з 15.02.2017 року забезпечено збереження за ОСОБА_2 місця його роботи до закінчення особового періоду або до дня фактичної демобілізації та нарахування середньої заробітної плати (а.с.39).

Наказом від 18.08.2021 року за № 2161К на період з 18.06.2021 року забезпечено збереження за ОСОБА_2 місця його роботи на 1 рік та нарахування середньої зарплати (а.с.40).

З довідки від 09.02.2022 року за № 91 вбачається, що у період з грудня 2019 року по грудень 2021 року наявна заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 на загальну суму 121296,96 гривен. За даний період всього позивачу було нараховано 247703,06 гривень, виплачено 126406,10 гривень. Також з даної довідки вбачається, що заборгованість виплачується періодично за певні місяці.

Статтею 119 КЗпП України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.

ОСОБА_5 є таким, на якого розповсюджуються гарантії встановлені статтею 119 КЗпП України, що не заперечується відповідачем.

У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Судом встановлено, що на дату розгляду справи заборгованість в повному обсязі не виплачена. Заборгованість на дату розгляду складає 121296,96 гривень, без врахування січня та лютого 2022 року.

Позивачем заявлено період до стягнення з лютого 2021 року по день винесення рішення суду. Проте, як встановлено, судом наявна заборгованість з грудня 2019 року. Тому, відповідно до частини 2 статті 5 ЦПК України, з метою визначення ефективного способу захисту порушеного права, суд вважає за необхідне стягнути суму заборгованості по заробітній платі яка виникла з грудня 2019 року по грудень 2021 року включно, в загальній сумі 121296,96 гривень.

Оскільки сума заборгованості в розмірі 121296,96 гривень нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1212,96 гривень.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 119 КЗпП України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 121296 (сто двадцять одна тисяча двісті дев`яності шість) гривень 96 копійок, без утримання з цієї суми податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ДП «ВК «Краснолиманська», , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги,9.

Повний текст рішення виготовлено 10 .02.2022р.

Суддя: