Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Стеценка А.В.

за участю секретаря судового засідання - Лазоренко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Запорізького державного медичного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням),

ВСТАНОВИВ:

Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням) у сумі 97398,50 грн. та судових витрат, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне.

01.09.2012 відповідача зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету, та з відповідачем укладено Типову угоду від 01.09.2009 про підготовку фахівця з вищою освітою.

Згідно укладеної угоди відповідач проходив навчання за державним замовленням і прийняв на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше 3 років за місцем направлення; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання.

У 2018 році відповідач отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря.

Одночасно з отриманням диплому відповідач отримав направлення на роботу у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» Запорізької міської ради, проте, закінчивши інтернатуру, до місця роботи не прибув.

Необхідний термін роботи відповідач не відпрацював, порушивши п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом МОЗ України від 25.12.1997 року № 367, що свідчить про його відмову відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі.

Згідно з розрахунком позивача, витрати державного бюджету з підготовки відповідача за державним замовленням у зв`язку з його не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі склали 97398,50 грн., у т.ч. 89201,00 грн. фактичних витрат на навчання, 8197,50 грн. стипендії.

Посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), п. 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996 року № 77/96, позивач просив стягнути з відповідача суму втрат державного бюджету з його підготовки за державним замовленням у розмірі 97398,50 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою судді від 30.09.2021 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідач відзив до суду не подав, 09.02.2022 звернувшись до суду із заявою про визнання позову.

В судове засідання представник позивача Кадуліна І.С. та відповідач не з`явились, подавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст. ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, 01.09.2012 між Запорізьким державним медичним університетом МОЗ України в особі керівника професора Колесника Ю.М. та студентом ОСОБА_1 укладено та підписано Типову угоду про підготовку фахівців з вищою освітою № 2012198 (а.с. 8), відповідно до умов якої, студент зобов`язується: оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності за спеціальністю; прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів, країни навчання в установленому порядку. Вказана угода набирає чинності з моменту підписання.

30.06.2018 відповідач тримав диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 та здобув повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа», професійна кваліфікація «лікар», що підтверджено копією диплома спеціаліста (а.с. 8).

Відповідно до повідомлення до направлення на роботу № 198 від 10.05.2018 КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» повідомило, що відповідач призначений на посадулікаря-інтерна за спеціальністю загальна практика - сімеейна медицина з подальшим працевлаштуванням на посаді лікаря у зазначеному закладі (а.с. 11).

Наказом Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації № 465-О від 24.07.2018 відповідача зараховано до КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» м. Запоріжжя з 01.08.2018 до 31.07.2020, направлено відповідача для проходження очної частини інтернатури з цього фаху до Запорізького державного медичного університету (а.с. 10).

Згідно листа Департаменту охорони здоров`я Запорізької облдержадміністрації, отриманого позивачем 14.08.2020, відповідач після закінчення інтернатури до роботи не приступив (а.с. 9).

З наданого позивачем розрахунку фактичних витрат (а.с. 19) вбачається, що витрати на навчання відповідача за період з 01.09.2012 по 30.06.2018 склали 89201,00.

Згідно довідки про доходи та суми утримань за весь період навчання нараховано та виплачено стипендію в розмірі 8197,50 грн. (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності, закріпленому в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Указу Президента № 77/96, установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, в редакції, чинній на час укладення угоди 01.09.2009, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого заказом МОЗ України №367 від 25.12.1997, в редакції, чинній на час укладення угоди 01.09.2009, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням.

У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Як вже зазначалось вище, відповідач після закінчення інтернатури до роботи не приступив, з огляду на що, суд доходить висновку про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем, чим завдав позивачу збитків, а тому повинен повернути витрачені кошти на його навчання до державного бюджету, за рахунок якого він здобув освіту у вищому навчальному закладі.

За таких обставин, враховуючи, що ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року, у редакції чинній на час укладення ОСОБА_1 та ЗДМУ типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а п. 2 Указу Президента № 77/96, п. 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого заказом МОЗ України №367 від 25.12.1997, в редакції, чинній на час укладення угоди 01.09.2009, визначено обов`язок випускника, у разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, то відповідач зобов`язаний відшкодувати ЗДМУ збитки (втрати державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням), про які заявлено у позові.

Розрахунок фактичних витрат, виконаний бухгалтерською службою Запорізького державного медичного університету на підставі даних фінансової звітності, суд вважає достатнім доказом в обґрунтування розміру позовних вимог у цій справі. Відповідачем не спростовано розрахунок фактичних витрат, який надано позивачем у справі, належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням визнання відповідачем позов, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1135,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з позовом до суду, інші 50% судового збору в розмірі 1135,00 грн. слід повернути позивачеві з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76-80, 89, 141, 259, 265, 273, 274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізького державного медичного університету витрати державного бюджету з його підготовки за державним замовленням у розмірі 97398 (дев`яносто сім тисяч триста дев`яносто вісім) гривень 50 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізького державного медичного університету судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок.

Повернути Запорізького державного медичного університету з державного бюджету судовий збір у розмірі у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок, сплачений платіжним дорученням № 3463 від 17.09.2021.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Запорізький державний медичний університет, ідентифікаційний код 02010741, юридична адреса: пр. Маяковського, 26, м. Запоріжжя, 69035.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя А.В. Стеценко