Провадження № 22-ц/801/356/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 рокуСправа № 127/11445/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 3% річних,

Рішення ухвалила суддя Венгрин О. О.

Рішення ухвалено об 17 год 24 хв у м. Вінниці

Повний текст рішення складено 13 грудня 2021 року,

Встановив:

У квітні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 лютого 2008 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № CL-B02/018/2008, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 52 174,68 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом 15% річних.

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг» право вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № CL-B02/018/2008 від 29 лютого 2008 року.

26 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 4-09/18, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № CL-B02/018/2008 від 29 лютого 2008 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 березня 2011 року у справі № 2-1060/11 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 45 617,67 доларів США, яку відповідач не погасив.

У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання згідно з ч. 2 ст. 625 ЦПК України відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми 45 617,67 доларів США за період з 29 березня 2018 року до 29 березня 2021 року у розмірі 4109,28 доларів США, що еквівалентно 114 927,93 грн.

За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором 3% річних у розмірі 114 927,93 грн., понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 3% річних за період з 26 квітня 2018 року до 29 березня 2021 року (нарахованих на суму заборгованості 45 617,67 доларів США) у розмірі 4004,36 доларів США, що станом на 01 грудня 2021 року еквівалентно 108 958,54 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 2152,19 грн. судового збору і 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження судом всіх обставин справи, просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити та у разі задоволення апеляційної скарги стягнути з позивача судові витрати зі сплати судового збору.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував наявність рішень суду, що набрали законної сили, якими було двічі відмовлено позивачу у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового стягнення основної суми заборгованості (45 617,67 доларів США) у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а тому строк позовної давності пропущений і щодо будь-яких інших нарахувань на залишок простроченої основної суми заборгованості, в тому числі і стягнення 3% річних.

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, пославшись на те, що факт отримання відповідачем кредитних коштів встановлений та підтверджений рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 березня 2011 року (справа № 2-1060/11), яке набрало законної сили, та яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП «Факторинг України» заборгованість у розмірі 45 617,67 доларів США, яку відповідач до даного часу не погасив, у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України зобов`язаний сплатити 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання. Заява про застосування строків позовної давності є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 29 лютого 2018 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-B02/018/2008, за умовами якого відповідач отримав кредит на придбання автомобіля у розмірі 52 174,68 доларів США на строк до 25 лютого 2015 року, зі сплатою 11,49% річних (том 1 а. с. 8-18).

05 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором кредиту № CL-B02/018/2008 від 29 лютого 2008 року перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (том 1 а. с. 31-34).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 березня 2011 року у справі № 2-1060/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL-B02/018/2008 від 29 лютого 2008 року в сумі 45 617,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 березня 2011 року еквівалентно 362 204,30 грн., 14 668,45 грн. пені та 75,00 грн. штрафу, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1700,0 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. (том 1 а. с. 25-27).

26 вересня 2018 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 4-09/18, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором кредиту № CL-B02/018/2008 від 29 лютого 2008 року (том 1 а. в. 35-40, 47-48, 49).

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № CL-B02/018/2008 від 29 лютого 2008 року у розмірі 45 617,67 доларів США, яку стягнуто з нього рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 березня 2011 року, не погасив.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми (45 617,67 доларів США) за період з 29 березня 2018 року до 29 березня 2021 року у розмірі 4 109,28 доларів США (том 1 а. с. 28; том 2 а. с. 21, 27-28).

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не виконав грошове зобов`язання за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 березня 2011 року у справі № 2-1060/11, яким з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором № CL-B02/018/2008 від 29 лютого 2008 року, а згідно договору факторингу № 4-09/18 від 26 вересня 2018 року позивач ТОВ «Вердикт Капітал» набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми ґрунтуються на правовій підставі.

Водночас, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

По справі встановлено, що представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Цепляєв С. В. в суді першої інстанції заявив про застосування позовної давності до вимог позивача ТОВ «Вердикт Капітал», про що подав відповідну заяву (том 2 а. с. 25-26).

За наведених обставин, враховуючи заяву сторони відповідача про застосування позовної давності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в межах трирічного строку позовної давності до дня звернення з позовом до суду за період з 26 квітня 2018 року по 29 березня 2021 року у розмірі 4004,36 доларів США, що станом на день ухвалення рішення 01 грудня 2021 року еквівалентно 108 958,54 грн., врахувавши, що позовну заяву позивач подав до суду через відділення поштового зв`язку 26 квітня 2021 року та згідно позовної заяви кінцеву дату нарахування заборгованості визначив 29 березня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не врахував наявність рішень суду, що набрали законної сили, якими було двічі відмовлено позивачу у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового стягнення основної суми заборгованості (45 617,67 доларів США) у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а тому строк позовної давності пропущений і щодо будь-яких інших нарахувань на залишок простроченої основної суми заборгованості, в тому числі і стягнення 3% річних, не заслуговують на увагу та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Із доданих відповідачем до відзиву на позовну заяву документів вбачається, що 04 жовтня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Паламарчуком В. В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, а саме: виконавчого листа № 2-1060, виданого 27 грудня 2011 року Ленінським районний судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 378 767,75 грн., на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна та коштів, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (том 1 а. с. 113).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 127/2-1060/11 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі № 2-1060/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», про стягнення заборгованості за кредитним договором (том 1 а. с. 115-117).

Зазначеною постановою суд відмовив стягувачу ТОВ «Вердикт Капітал» у поновленні пропущеного ним строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з тим, що наведені ним причини пропуску такого строку на свідчать про існування поважних причин не пред`явлення виконавчих листів до виконання у строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження», а не у зв`язку із пропуском позовної давності, про що зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі № 127/2-1060/2011 залишено без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» та залишено без змін ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року (том 1 а. с. 118-120).

Зі змісту цієї постанови слідує, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою визнав дії ТОВ «Вердикт Капітал» зловживанням процесуальними правами та залишив без розгляду заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, виходячи з того, що заявник вдруге звернувся із аналогічною заявою, стосовно якої раніше постановою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року вирішено зазначене питання, що свідчить про недобросовісність користування заявником процесуальними правами.

По справі встановлено, що заборгованість за кредитним договором № CL-B02/018/2008 від 29 лютого 2008 року в сумі 45 617,67 доларів США, на яку позивач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних, стягнута з ОСОБА_1 рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 березня 2011 року у справі № 2-1060/11 і ця заборгованість відповідачем не погашена (доказів погашення заборгованості відповідач суду не надав), а тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач має право вимагати від відповідача сплатити 3% річних від простроченої суми. Врахувавши заяву сторони відповідача про застосування позовної давності, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми за період з 26 квітня 2018 року до 29 березня 2021 року (в межах трирічного строку позовної давності до дня звернення позивача з позовом до суду) у розмірі 4004,36 доларів США.

Вимога відповідача в апеляційній скарзі про скасування рішення суду та закриття провадження у справі не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Так, пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Підстави закриття провадження у справі визначені статтею 255 ЦПК України. Так, згідно з частиною першою цієї статті суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; відсутній предмет спору; набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; позивач відмовився від позові і відмова прийнята судом; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Зазначивши в апеляційній скарзі клопотання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі, відповідач не зазначив про наявність визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі.

Апеляційним судом передбачених ст. 255 та ст. 377 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі не встановлено.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник