Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2022 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., за участю секретаря судового засідання Єрьоміної А.В., представника позивача Хникіної Г.А. , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів державної допомоги на дітей одиноким матерям,

В С Т А Н О В И В:

I.ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У листопаді 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів державної допомоги на дітей одиноким матерям, в якому просить стягнути з відповідача надмірно виплачені бюджетні кошти в розмірі 48638,91 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 08.06.2018 року ОСОБА_2 звернулась до департаменту з питання призначення допомоги на дітей одинокій матері та державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї з урахуванням доходів родини з відповідним пакетом документів. На вказане звернення їй була призначена державна соціальна допомога на дітей одинокій матері на період з 01.06.2018 по 30.06.2018, з 01.07.2018 по 30.11.2018 та державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї на період з 01.06.2018 по 30.06.2018 та з 01.07.2018 по 30.11.2018 року.

04.12.2018 року ОСОБА_2 звернулась до департаменту з питання призначення вищевказаної допомоги на наступний шестимісячний період, на вказане звернення була призначена соціальна допомога на період 01.12.2018 по 31.05.2019 року.

За результатами проведеної відділом соціальних інспекторів департаменту перевірки даних, наданих відповідачкою при зверненні за призначенням допомоги було встановлено, що відповідачем надана неповна інформація про доходи.

Відповідно до акту перевірки №218 від 27.05.2019, ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті дядька ОСОБА_4 5/15частин житлового будинку з належними до нього побудовами подвір`я, вартістю 50000 грн., а також відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку від 30.03.2018 року ОСОБА_2 продала 9/15 частин житлового будинку за 90000 грн., однак відповідачка отримані доходи не задекларувала, тому вони не були враховані при здійсненні розрахунку призначення допомоги.

Таким чином, внаслідок зловживання з боку ОСОБА_2 департаментом були надмірно виплачені кошти державної допомоги на дітей одинокій матері за період з 01.06.2018 по 31.05.2019 у сумі 23147,96 грн. та кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї за період з 01.06.2018 по 30.11.2018 у сумі 19235,50 грн. та за період з 01.12.2018 по 30.04.2019 у сумі 6255,45 грн., на загальну суму 48638,91 грн.

Оскільки на момент подання позову погашення заборгованості не відбулось, тому позивач просить суд стягнути з відповідача надмірно сплачену суму державної допомоги на дітей одинокій матері у розмірі 23147,96 грн., надмірно сплачену суму державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї в розмірі 25490,95 грн., а всього на загальну суму 48638,91 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме у сумі 19235,50 грн. Вважає, що позовною заявою департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради і доданими до неї матеріалами не доведено розміру надміру виплачених коштів державної допомоги на дітей одинокій матері, внаслідок зловживання з боку ОСОБА_2 за період з 01.06.2018 по 30.11.2018 року у сумі 23147,96 грн. та кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченій сімї за період з 01.06.2018 року по 30.11.2018 року у сумі 19235,50 та за період з 01.12.2018 року по 30.04.2019 року у сумі 6255,45 грн. на загальну суму 48638,91 грн. тому, що перевірка правильності та повноти інформації, наданої ОСОБА_2 основної особової справи про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми 619118, 408815 проведена з порушенням порядку, встановленого законом.

У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції, викладені у позовній заяві та відзиві до неї відповідно.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

08.06.2018 року ОСОБА_2 звернулась до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради з заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та на державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с.6-7).

Рішенням Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 20.06.2018 року ОСОБА_2 (номер особового рахунку НОМЕР_1 ) було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї з 01.06.2018 року включно по 30.11.2018 року (а.с.13).

Рішенням Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 20.06.2018 року ОСОБА_2 (номер особового рахунку НОМЕР_2 ) було призначено державну соціальну допомогу одиноким матерям з 01.06.2018 року по 30.06.2018 року у розмірі 652,50 грн., та з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року у розмірі 803,50 грн. (а.с.14).

04.12.2018 року ОСОБА_2 повторно заповнила заяву про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та на державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с.15).

Рішенням Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 15.12.2018 року ОСОБА_2 (номер особового рахунку НОМЕР_1 ) було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї з 01.12.2018 року включно по 31.05.2019 року у розмірі 3241,14 грн. (а.с.16).

Рішенням Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 15.12.2018 року ОСОБА_2 (номер особового рахунку НОМЕР_2 ) було призначено державну соціальну допомогу одиноким матерям з 01.12.2018 року по 31.05.2019 року у розмірі 2384,62 грн. (а.с.17).

Актом №218 про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення державної соціальної допомоги та житлових субсидій від 27.05.2019 року Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради та відповідно до інформації щодо завантажених доходів з бази даних ДФС встановлено, що на підставі висновків проведеної перевірки виявлено, що ОСОБА_2 надала неповну інформацію про доходи, внаслідок цього були надмірно виплачені кошти з 01.12.2017 по 31.05.2018 згідно заяви від 08.06.2018. Переплачену суму стягнути з заявника (а.с.19).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа №32/2016, зареєстровано в реєстрі за №1314) спадкоємцем спадкового майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вартість спадкового майна становить 50000 грн. (а.с.21).

Відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку від 30.03.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №1508, ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 9/15 частин житлового будинку з належними до нього побудовами подвір`я, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за 90000 грн. (а.с.22-23).

З довідок від 04.06.2019 року, виданої начальником відділу обслуговування громадян №3 Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Гришановій О.Г., вбачається, що остання знаходиться на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області і отримує пенсію по інвалідності з 21.12.2018 року, за призначенням пенсії звернулася 16.01.2019 року за період з грудня 2018 по травень 2019 всього отримала 8864,08 грн. (а.с.25-26).

З повідомлення про відшкодування надміру виплачених коштів від 13.11.2019 року, вбачається, що ОСОБА_2 повідомили про те, що після опрацювання інформації отриманої департаментом в ході проведення роботи щодо перевірки цільового використання коштів встановлено, що ОСОБА_2 під час звернення до департаменту з питання призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям надано не повну інформацію про доходи, в декларації не зазначено наявність доходу від продажу отриманого майна (спадщини), що в свою чергу призвело до неправомірної виплати бюджетних коштів за період з 01.12.2018 по 30.04.2019 на загальну суму 19235,50 грн. , надміру виплачені кошти повертаються до бюджету за реквізитами, вказаними у повідомленні (а.с.182).

Вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.04.2020 року (справа №264/2295/20) ОСОБА_2 визнано винуватою у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст.190 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

З вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_2 у період з 01.12.2018 року по 30.04.2019 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись за адресою - АДРЕСА_2 , у приміщенні Управління соціального захисту населення Кальміуського району міста Маріуполя, на підставі заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, отримала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, при цьому діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, 04.12.2018 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) у деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, заповненої власноручно, вказала недостовірні відомості щодо наявності доходу від продажу отриманого майна (спадщини), а саме 9/15 частин житлового будинку з належними до нього побудовами подвір`я, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , у розмірі 90000 грн., внаслідок чого заволоділа грошовими коштами держави, які нараховувались Державною установою - Управлінням соціального захисту населення Кальміуського району міста Маріуполя, на загальну суму 19235,50 грн.

ОСОБА_2 у судовому засіданні визнала себе винною у вчиненні інкримінованого їй злочину, дала пояснення про обставини його вчинення, аналогічні з обставинами викладеними в обвинувальному акті, пояснивши, що в 04.12.2018 року подала до УСЗН декларацію для отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, проте не вказала про отриманий дохід, а саме суму від продажу 9/15 частин будинку, який достався їй у спадщину. Загалом допомоги отримала у розмірі 19235,50 грн. На теперішній час сповіщена про необхідність повернути вказані гроші, проте не має зараз такої можливості, оскільки є матір`ю-одиначкою, виховує двох неповнолітніх дітей, має онкозахворювання, у зв`язку з чим за останній час перенесла три операції. У вчиненому щиро розкаялася, просила суворо не карати. Штраф, призначений вироком, оплатила 23.04.2020 року.

ІII. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Згідно ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 08.06.2018 року звернулась із заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.

У заяві від 08.06.2018 року відповідач, підтвердила власним підписом про наступне:

- підтверджує відсутність змін у складі сім`ї (при повторному зверненні);

- вона усвідомлює, що наведені нею відомості про доходи та майно, що вплинули або могли вплинути на прийняття рішення щодо надання соціальної допомоги, компенсацій та пільг, будуть перевірені згідно з чинним законодавством України;

- її повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути або могли вплинути на отримання нею соціальної допомоги, компенсації та пільг, вона зобов`язується повідомити органи соціального захисту населення;

- про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї її попереджено.

На підставі поданих документів ДСЗН Маріупольської міської ради, рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 20.06.2018 року заявниці призначено допомогу малозабезпеченій сім`ї (особовий рахунок НОМЕР_1 ) та допомогу одиноким матерям (особовий рахунок НОМЕР_2 ) на період з 01.06.2018 по 30.11.2018.

04.12.2018 року відповідач заповнила заяву, аналогічну з заявою від 08.06.2018 року.

Рішеннями ДСЗН ММР ОСОБА_2 призначено допомогу малозабезпеченій сім`ї (особовий рахунок НОМЕР_1 ) та допомогу одиноким матерям (особовий рахунок НОМЕР_2 на період з 01.12.2018 по 31.05.2019.

Відповідно до статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Згідно пункту 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» Допомога на дітей одиноким матерям не призначається, якщо: у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених в абзацах десятому - чотирнадцятому цього пункту).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» встановлені умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (далі - Порядок № 250), соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема,декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).

У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 18? Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Згідно із пунктом 34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (у редакції, що діяла на час звернення із заявою про призначення соціальної допомоги, далі - Порядок № 1751) допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. До складу сім`ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, включаються чоловік (дружина); рідні, усиновлені та підопічні діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні.

Зазначена допомога призначається на кожну дитину. Перелік документів для призначення допомоги визначений пунктом 35 Порядку № 1751.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, допомога на дітей одиноким матерям та допомога малозабезпеченим сім`ям, є різновидами державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надаються з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки малозабезпечених сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 1212 ЦК України зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

В статті 1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою добровільно), так і виключення з нього - відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом в постанові від 20.02.2018 р. у справі №174/406/16-ц, тому вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області по справі №264/2295/20 ОСОБА_2 визнано винуватою у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) та не заперечується самою ОСОБА_2 , суд вважає, що грошові кошти держави у сумі 19235,50 грн. є надмірно виплаченими коштами державної допомоги та підлягають стягненню з відповідача.

Однак, судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_2 отриманих коштів у розмірі 29403,41 грн., а отже поверненню зазначена сума не підлягає.

Враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, наявність на утриманні дітей, стан здоров`я відповідачки, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд приходить до висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_2 надмірного тягаря.

Відповідно до положень ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

IV.СУДОВІ ВИТРАТИ.

Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення позивачем при пред`явленні позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 831,34 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів державної допомоги на дітей одиноким матерям задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, , юридична адреса: м.Маріуполь, пр.. Миру,70 надміру сплачену суму державної соціальної допомоги у розмірі 19235,50 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять п`ять гривень 50 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, , юридична адреса: м.Маріуполь, пр.. Миру,70 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 831,34 грн. (вісімсот тридцять одна гривня 34 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецької апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом 10 днів.

Суддя: А. М. Іванченко