Провадження № 4-с/643/21/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022 року

Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді - Горбунової Я.М., при секретарі судового засідання Ускової Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту та зобов`язання зняти арешт з рухомого та нерухомого майна боржника по виконавчому провадженню, зацікавлені особи: Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Товариство з обмеженою відповідальністю Фінрайт -

встановив:

ОСОБА_1 , в особі свого представника Мінькової В.В., яка діє на підставі ордеру серії АХ №1075767 від 11.11.2021 року, звернулась до Московського районного суду м. Харкова зі скаргою, згідно якої вона просить суд скасувати арешти майна боржника ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , накладених постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №37680197 та ВП № 43908890. Визначити, що постановлена ухвала суду, з моменту набрання законної сили, є підставою для Московського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ (м. Харків) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нерухомого майна, а саме: реєстраційний номер обтяження 2545776 (спеціальний розділ); зареєстровано: 18.09.2013 року о 16:47:36; тип обтяження: арешт нерухомого майна, обтяження; підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37680197, видавник: Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №6000197 від 18.09.2013 року; реєстраційний номер обтяження 6243740 (спеціальний розділ); зареєстровано: 07.07.2014 року о 14:33:36; тип обтяження: арешт нерухомого майна, обтяження; підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43908890, видавник: Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14257955 від 07.07.2014 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.11.2012 року позовні вимоги АТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.01.2008 року в сумі 319 202,77 гривень - задоволено. 21.01.2013 року Московським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2027/13159/2012.

15.04.2013 року, головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №37680197 з примусового виконання виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова №2027/13159/2012 від 21.01.2013 року про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.01.2008 року в сумі 319202,77 гривень, боржником за яким визначено ОСОБА_1 .

19.04.2013 року головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження ВП №37680197, якою накладено арешт на все майно боржника. На підставі вказаної постанови до Реєстру прав власності на нерухоме майно (спеціальний розділ), який є невід`ємною частиною Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, внесений запис про обтяження №2545776 від 18.09.2013 року.

22.04.2013 року головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ, в порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року) винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

29.04.2014 року головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинної до 05.10.2016 року), оскільки боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Сума боргу за виконавчим документом та виконавчий збір не стягувались. Арешт знятий не був. За закінченням терміну зберігання виконавче провадження було знищено.

В подальшому виконавчий лист був повторно звернутий до виконання в рамках виконавчого провадження № 43454312, яке в було приєднано до зведеного виконавчого провадження ЗВП № 43908890.

07.07.2014 року державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження ВП №43908890, якою накладено арешт на все майно боржника. На підставі вказаної постанови до Реєстру прав власності на нерухоме майно (спеціальний розділ), який є невід`ємною частиною Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, внесений запис про обтяження №6243740 від 07.07.2014 року.

26.10.2016 року заступником начальника Московського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області, в порядку п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Сума боргу за виконавчим документом та виконавчий збір не стягувались. Арешт знятий не був. За закінченням терміну зберігання виконавче провадження знищено.

У встановлений стягувачу, постановою про повернення виконавчого документа, строк для повторного пред`явлення для примусового виконання виконавчого документа стягувач повторно його не пред`явив, із заявою про продовження строку для пред`явлення виконавчого документа не звертався, що свідчить про небажання стягувача повторного відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова по справі №2027/13159/12 від 17.08.2016 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження ВП №43454312 задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження ВП №43454312, а саме: первісного стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прав Кредитора, відповідно до Договору факторингу №17 від 20.04.2015 року.

16.05.2017 року, тобто поза межами виконавчого провадження, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір факторингу № 16.05.17-ДГ. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» є правонаступником всіх прав та обов`язків по договору про надання споживчого кредиту №0, який було укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 28.01.2008 року.

Між сторонами досягнута домовленість про припинення зобов`язальних правовідносин, які виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту від 28.01.2008 року, та які були предметом розгляду Московського районного суду м. Харкова у справі № 2027/13159/2012. Зазначене рішення суду виконано в повному обсязі 26.07.2017 року, тобто поза межами строку перебування на примусовому виконанні виконавчих проваджень. Виконавчих проваджень, за якими боржником визначено ОСОБА_1 , на примусовому виконанні, в Московському ВДВС у місті Харкові СМУМЮ (м.Харків) не перебуває.

19.11.2021 року, за результатами розгляду звернення до Московського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ (м. Харків) щодо звільнення майна з-під арешту, надано відповідь з якої вбачається, що відсутні правові підстави для зняття вищезазначених арештів.

Скаржник ОСОБА_1 вважає зазначену позицію державного виконавця такою, що грубо порушує її права.

У зв`язку з викладеним заявник вимушена звернутися до суду з зазначеною скаргою.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту та зобов`язання зняти арешт з рухомого та нерухомого майна боржника по виконавчому провадженню, зацікавлені особи: Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Товариство з обмеженою відповідальністю Фінрайт. Призначено судове засідання.

Представник скаржника Мінькова В.В. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву згідно якої підтримала скаргу у повному обсязі та просила розглядати без її участі.

У судове засідання, будучі належним чином повідомлені про дату та час розгляду скарги, державний виконавець Московського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ (м. Харків) та представник стягувача ТОВ Фінрайт не з`явились, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини, які стосуються захисту права власності, обмеженого фактом арешту накладеного в рамках примусового виконання рішення суду державним виконавцем, врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ), Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження».

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України і передбачає зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Приписами ч.5 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження встановлено що, рішення та дії державного виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Зазначена скарга вважається поданою у строк, який встановлений законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.11.2012 року позовні вимоги АТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.01.2008 року в сумі 319 202,77 гривень - задоволено. 21.01.2013 року Московським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2027/13159/2012.

15.04.2013 року, головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №37680197 з примусового виконання виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова №2027/13159/2012 від 21.01.2013 року про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.01.2008 року в сумі 319202,77 гривень, боржником за яким визначено ОСОБА_1 .

19.04.2013 року головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження ВП №37680197, якою накладено арешт на все майно боржника. На підставі вказаної постанови до Реєстру прав власності на нерухоме майно (спеціальний розділ), який є невід`ємною частиною Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, внесений запис про обтяження №2545776 від 18.09.2013 року.

22.04.2013 року головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ, в порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року) винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

29.04.2014 року головним державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинної до 05.10.2016 року), оскільки боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Сума боргу за виконавчим документом та виконавчий збір не стягувались. Арешт знятий не був. За закінченням терміну зберігання виконавче провадження було знищено.

В подальшому виконавчий лист був повторно звернутий до виконання в рамках виконавчого провадження № 43454312, яке в було приєднано до зведеного виконавчого провадження ЗВП № 43908890.

07.07.2014 року державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження ВП №43908890, якою накладено арешт на все майно боржника. На підставі вказаної постанови до Реєстру прав власності на нерухоме майно (спеціальний розділ), який є невід`ємною частиною Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, внесений запис про обтяження №6243740 від 07.07.2014 року.

26.10.2016 року заступником начальника Московського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області, в порядку п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Сума боргу за виконавчим документом та виконавчий збір не стягувались. Арешт знятий не був. За закінченням терміну зберігання виконавче провадження знищено.

У встановлений стягувачу, постановою про повернення виконавчого документа, строк для повторного пред`явлення для примусового виконання виконавчого документа стягувач повторно його не пред`явив, із заявою про продовження строку для пред`явлення виконавчого документа не звертався, що свідчить про небажання стягувача повторного відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова по справі №2027/13159/12 від 17.08.2016 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження ВП №43454312 задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження ВП №43454312, а саме: первісного стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прав Кредитора, відповідно до Договору факторингу №17 від 20.04.2015 року.

16.05.2017 року, тобто поза межами виконавчого провадження, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір факторингу № 16.05.17-ДГ. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» є правонаступником всіх прав та обов`язків по договору про надання споживчого кредиту №0, який було укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 28.01.2008 року.

Між сторонами досягнута домовленість про припинення зобов`язальних правовідносин, які виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту від 28.01.2008 року, та які були предметом розгляду Московського районного суду м. Харкова у справі № 2027/13159/2012. Зазначене рішення суду виконано в повному обсязі 26.07.2017 року, тобто поза межами строку перебування на примусовому виконанні виконавчих проваджень. Виконавчих проваджень, за якими боржником визначено ОСОБА_1 , на примусовому виконанні, в Московському ВДВС у місті Харкові СМУМЮ (м.Харків) не перебуває.

19.11.2021 року, за результатами розгляду звернення до Московського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ (м. Харків) щодо звільнення майна з-під арешту, надано відповідь з якої вбачається, що відсутні правові підстави для зняття вищезазначених арештів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до статті 52 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV«Про виконавче провадження» ( який діяв на момент накладення арешту, далі - Закон № 606-ХІV) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно зі статтею 57 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Правове регулювання вказаних положень на сьогодні здійснюється положеннями статей 48, 50, 56 та 74 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII в разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду (згідно правових висновків Верховного Суду , визначених у постанові ВП ВС від 12.02.2020 року у справі №813/1341/15).

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що у Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) були відсутні правові підстави для самостійного зняття арешту без відповідного рішення суду, та без виявлення факту порушення накладення такого арешту, тому відсутні правові підстави для визнання відповідної відмови неправомірною.

Одночасно із цим, наявність обтяження вільного користування право власності є видом втручання у мирне володіння майном.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II).

Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Як встановлено судом обтяження майна позивача, як сторони виконавчого провадження боржника, було накладено з законною метою забезпечення виконання рішення суду.

Однак, після звершення виконавчого провадження відсутня правова підстава для продовження дії відповідного обтяження а тому арешт накладений у рамках виконавчого провадження повинен бути знятий.

Згідно ч.1, 3 ст. 28 Закону № 606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 06.07.2015 року у справі №6-785/цс15, виконавчий збір на стягується після спливу строку на добровільне виконання рішення суду, якщо державний виконавець не вчиняв виконавчі дії, а боржник пізніше добровільно виконав рішення суду.

У даному випадку з`ясовано відсутність будь-яких виконавчих дій, які були проведені по виконавчому провадженню, за яким було накладено арешт на майно боржника, а також наявні докази добровільного виконання рішення суду, шляхом укладення відповідного договору про припинення зобов`язань.

Дані обставини дозволяють суду прийти до висновку що наявні обтяження майна позивача, яке не пов`язані із забезпечення виконання рішення суду, та при відсутності доказів наявності зобов`язань щодо стягнення виконавчого збору , є таким втручанням у мирне володіння майном, яке не може бути визнано законним а тому зазначене обтяження підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Даний правовий висновок визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2019 року у справі 3752/8287/18.

Відповідно до правового висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі №922/2589/19 належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 267 ЦПК суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки, на сьогоднішній день, скаржник ОСОБА_1 не має змоги вільно розпоряджатися належним їй майном, через наявність арештів, відсутність підстав для продовження обтяження на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, відсутність спору щодо стягнення боргу, знищення виконавчих проваджень, в рамках яких накладено арешти, суд вважає вимоги скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-449 ЦПК України, ст. ст. 28, 40, 57 Закону України Про виконавче провадження, суд-

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту та зобовязання зняти арешт з рухомого та нерухомого майнап боржника по виконавчоиу провадженню, зацікавлені особи: Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Товариство з обмеженою відповідальністю Фінрайт - задовольнити.

Скасувати арешти майна боржника ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , накладених постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №37680197 та ВП № 43908890.

Визначити, що постановлена ухвала суду, з моменту набрання законної сили, є підставою для Московського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ (м.Харків) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нерухомого майна, а саме: реєстраційний номер обтяження 2545776 (спеціальний розділ); зареєстровано: 18.09.2013 року о 16:47:36; тип обтяження: арешт нерухомого майна, обтяження; підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37680197, видавник: Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №6000197 від 18.09.2013; реєстраційний номер обтяження 6243740 (спеціальний розділ); зареєстровано: 07.07.2014 року о 14:33:36; тип обтяження: арешт нерухомого майна, обтяження; підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43908890, видавник: Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14257955 від 07.07.2014.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 ЦПК України.

Суддя: Горбунова Я.М.