Справа № 522/7823/21
Провадження № 2/522/1652/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі судді Косіциної В.В.

за участю секретаря судового засідання Левченко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання дитини.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 02.06.2012 року сторони зареєстрували шлюб. За час знаходження в шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син. Рішенням суду шлюб було розірвано та визначено місце проживання дитини з матір`ю. Відповідач спочатку сплачував кошти в добровільному порядку, але надалі грошова допомога стала надходити рідше. Відповідач інших утриманців немає, працездатний, отримує дохід, стан здоров`я дозволяє працювати, тому відповідач спроможний сплачувати розмір аліментів, заявлений до стягнення у розмірі 700 гривень на дитину щомісячно та додаткові витрати.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

Позивач звільнена від сплати судового збору.

Ухвалою від 20 травня 2021 року відкрито провадження у справі, встановлений спрощений порядок розгляду справи та призначено судове засідання на 14 червня 2021 року.

14 червня 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Швець К.О. до суду надійшло клопотання про витребування доказів, а саме стосовно офіційного місця працевлаштування та про відкриття рахунків.

08 липня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Швець К.О. про витребування доказів.

22 жовтня 2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Швець К.О. надійшла уточнена позовна заява про стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання дитини, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 9000 гривень та Ѕ додаткових витрат на дитину, пов`язаних з оплатою путівки на літні канікули 3800 гривень та заява про зміну предмету позову.

13 грудня 2021 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти стягнення додаткових витрат на навчання та вважав справедливим розміром аліментів 2618,00 грн., а заявлений розмір оплати послуг адвоката є неспівмірним та завищеним.

В судовому засіданні представник позивача підтримала поданий позов, наполягаючи на його задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову згідно заявлених вимог, не заперечував проти стягнення додаткових витрат та аліментів у розмірі 2618.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази та оцінивши усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності в їх взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Суд встановив, що 02 червня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 21.

Від шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 червня 2014 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов між сторонами розірвано та визначено місце проживання дитини з його матір`ю.

Відповідно до п.п.1,2 ст.3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно з п.1 ст.18, п.1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Враховуючи те, що батьки не досягли згоди щодо утримання спільної дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Керуючись положеннями ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, оскільки як встановлено судом відповідач є моряком, а отже не отримує наразі доходу в Україні. У той же час суд ставить під сумнів розмір аліментів, який просить позивач просить стягувати щомісячно з відповідача, а саме 9 тисяч гривень.

На підтвердження розміру своїх доходів та матеріального стану відповідач надав до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період 2016-2021 р.р., з яких слідує, що сукупний дохід відповідача за вказаний період склав усього 20696,23 гривні.

З відомостей з реєстру майнових прав випливає, що відповідач у власності має земельну ділянку сільськогосподарського призначення у Роздільнянському районі Одеської області, яку надавав у 2020 році в оренду.

Відповідач в своєму відзиві вказує на відсутність у нього будь- яких транспортних засобів у власності.

Так, позивачка у позовній заяві вказує на те, що відповідач є особою працездатного віку, та працює моряком на судах іноземних судновласників.

В судовому засіданні були досліджені копії трудових договорів надані суду на виконання ухвали про витребування доказів від 08. 07. 2021 р.

Так у трудовому контракті від 03.10.2019 року зазначений посадовий оклад відповідача 1200 доларів США, в контракті від 16.09.2020 оклад 1839 доларів США, в контрактів від 07.07.2021 року оклад 1350 доларів США.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала факт роботи відповідача за вказаними контрактами, посилаючись на те, що факт їх укладання не свідчить про те, що відповідач дійсно дістався на борт судна та отримав заробітну плату.

Суд не приймає до уваги вказаний аргумент, оскільки представник відповідача не надав суду відповідних доказів.

Суд запропонував представнику відповідача надати суду відповідні докази, такі як докази не перетинання державного кордону в період дії контракту, суд пропонував оголосити перерву та у разі наявності відповідного клопотання був готовий направити відповідні запити.

Представник позивача не тільки не заперечувала, а навпаки наполягала на витребуванні відповідної інформації.

Але представник відповідача клопотання не заявила , проти витребування заперечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин у суду не має жодних доказів того, що контракти залишилися не виконаними та відповідач не отримав заробітну плату за роботу.

В абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України.

При цьому суд виходить з того, що сторони у справі є розлученими та інших сімей не утворили, сторони є батьками одного малолітнього сина, який проживає з позивачкою. Виходячи із наданих позивачкою копій доказів, оплату за навчання сина у навчальних закладах та різноманітних секціях, внески за участь у арт-терапії вона здійснює самостійно.

Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідач у відзиві вказує на те, що він та його матір і сестра завжди надавали допомогу у вихованні та утриманні сина, ним перераховувались кошти на утримання сина. На підтвердження вказаного суду надано квитанції про перерахування щомісячно 3000 гривень на адресу позивача в якості аліментів.

Суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 180 СК України, утримання дитини до досягнення нею повноліття є спільним обов`язком обох батьків. Суд встановив, що позивачка працює бухгалтером ТОВ «Сінево Україна та отримує стабільний дохід, що підтверджується наданою довідкою.

При визначенні зазначеного розміру аліментів суд виходить із встановлених обставин у справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Спільна дитина сторін у справі проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Серед іншого суд враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини та платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд також враховує матеріальний стан відповідача, який суттєвим чином залежить від розміру видатків, з огляду на відсутність у ОСОБА_3 постійної роботи у порівнянні з позивачем, оскільки сума у розмірі 9000 гривень може бути надмірним тягарем для відповідача, у зв`язку з необхідністю підтримувати достатній рівень життєдіяльності свій, враховуючи також періодичний дохід відповідача та зважаючи на специфіку роботи й моряка, яка вимагає постійного підвищення кваліфікації й навчання.

Щодо посилань позивача на значний розмір доходу відповідача, то суд наголошує на тому, що зароблені у законний спосіб гроші є особистим майном цієї особи його особистою власністю та звертає увагу, що позивачем не доведено наявності у відповідача такого доходу.

В свою чергу позивач не надала суду доказів того, що щомісячно несе витрати на дитину у розмірі 18000 грн.

Позивач надала докази на підтвердження щомісячних витрати на додаткові розвиваючи заняття у розмірі 2620 грн.

Також позивачка надала суду чеки на підтвердження понесених витрат на одяг дитини. Крім того чек на покупку ноутбука.

Проте суду не надано жодного доказу того, що така дорога покупка як ноутбук є необхідною умовою для гармонійного розвитку дитини, більш того на підставі зібраних доказів не можливо встановити купувався ноутбук дитині чи можливо для потреб позивачки.

Проаналізувавши отримані докази в їх сукупності, суд вважає наявними підстави відповідно до ч.2 ст.184 СК України для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., починаючи з 30 квітня 2021 року (дата поштового штампу на конверті), оскільки такий розмір аліментів відповідає матеріальному становищу відповідача і на думку суду такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доказів того, що на утримання сина позивачка витрачає більше 10000грн. суду також надано не було.

З приводу вимог позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина, суд дійшов висновку, що вони підлягають задоволенню, в зв`язку з тим, що зазначені додаткові витрати документально підтвердженні та не заперечуються і визнаються відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу.

В порядку ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, в порядку п.3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів. Стягненню підлягають 504 гривень 00 коп. (5000/9000*908) за вимоги про стягнення аліментів та вимоги про стягнення додаткових витрат.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 62, 76-79, 95, 141, 263-265, 272, 273, 367 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і додаткових витрат на утримання дитини частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно починаючи з 30.04.2021 року до досягнення ним повноліття, а саме до 29.01.2031

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )у розмірі 3800 (три тисячі вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) 504 (п`ятсот чотири) гривні судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається ч протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 10 лютого 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.

02.02.22