Справа № 456/5867/21
Провадження № 2/456/168/2022
РІШЕННЯ

іменем України

03 лютого 2022 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі головуючого судді Микитина В.Я.,

сторони у справі:

позивачка фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

вимоги позивача про відшкодування фактичних витрат, понесених у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, у порядку регресу;

розглянувши дану цивільну справу у залі судових засідань у приміщенні суду, що знаходиться по вул. Т. Шевченка, 89, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у суду матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивачки.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , скориставшись поштовим зв`язком, 18.11.2021 року звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (надійшла 23.11.2021 року та зареєстрована за вх. № 22483), в якій, з урахуванням її зміни, просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь як нового кредитора з відповідача ОСОБА_2 у порядку регресу фактичні витрати, понесені у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 36 669 грн. 84 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення даної позовної заяви до суду у розмірі 908 грн., а також у сплаті витрат на отриману професійну правничу допомогу у розмір 9 900 грн., а всього 10 808 грн., позивачка просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2020 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про споживчий кредит № 188-944 (для придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів), за умовами котрого ПАТ «Державний ощадний банк України» надав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 40 000 грн., із щомісячною сплатою процентів за користування цими кредитними коштами у розмірі 17,99% річних та з кінцевим строком їх повернення до 09.01.2023 року. У свою чергу між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» з 01.12.2018 року, тобто й станом на дату укладення вищевказаного кредитного договору, існували відносини з добровільного страхування кредитів, на підставі договору № 18.215040.1601-0286З, згідно з котрими у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами зазначеного договору, страховик взяв на себе зобов`язання по виплаті збитків страхувальника, з-поміж іншого й у разі невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин. Позивач зазначає, що починаючи з 06.03.2020 року відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, що мало наслідком настання страхового випадку, й про що у встановленому порядку було складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 36 669 грн. 84 коп.. Платіжним дорученням від 24.06.2020 року за № 8902 ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» виплатив ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначене страхове відшкодування. Поряд з цим, 20.05.2021 року між ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» та позивачкою було укладено договір за № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії), за умовами котрого ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» відступив позивачці, а позивачка набула права вимоги до боржників за укладеними договорами добровільного страхування кредитів, у тому числі й право вимоги до відповідача. З метою отримання відшкодованого внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору розміру страхового відшкодування, позивачка як новий кредитор 11.06.2021 року звернулася до відповідача із претензією (повідомленням) № 10013.06.20-6 про відшкодування такого, однак відповідна вимога була відповідачем проігнорована. З огляду на вказане позивачка, посилаючись на положення статей 11, 22, 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», за захистом своїх порушених прав змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до нього про відшкодування фактичних витрат, понесених у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, у порядку регресу, не подав.

Заяви та клопотання учасників справи.

Заяв чи клопотань від учасників цієї справи, у тому числі й про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та інших її учасників, у визначені чинним ЦПК України й судом строки та порядку, до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 17.12.2021 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який у позові не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у залі судових засідань приміщення суду, розміщеного по вул. Т. Шевченка, 89, у м. Стрий Львівської області, 03.02.2022 року о 12:30 год., без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено, що 10.01.2020 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про споживчий кредит № 188-944 (для придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів) (копія міститься у справі, а. с. 7-12), за умовами котрого ПАТ «Державний ощадний банк України» надав, а відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 40 000 грн., із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних та з кінцевим строком їх повернення до 09.01.2023 року.

У свою чергу між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» у період з 01.12.2018 року, тобто й станом на дату укладення вищевказаного договору про споживчий кредит, існували відносини з добровільного страхування кредитів, зокрема на підставі договору № 18.215040.1601-0286З (копія міститься у справі, а. с. 17-21), згідно з котрими у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами зазначеного договору, страховик взяв на себе зобов`язання по виплаті збитків страхувальника, з-поміж іншого й у разі невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин.

Судом встановлено й те, що починаючи з 06.03.2020 року відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, що мало наслідком настання страхового випадку, й про що у встановленому порядку 24.06.2020 року було складено страховий акт № Льв10013.05.20-1 (копія міститься у справі, а. с. 23) та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 36 669 грн. 84 коп..

Платіжним дорученням від 24.06.2020 року за № 8902 (копія міститься у справі, а. с. 23, тильна сторона) ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» виплатив ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначене вище страхове відшкодування у розмірі 36 669 грн. 84 коп..

Поряд з цим, 20.05.2021 року між ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» та позивачкою було укладено договір за № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) (копія міститься у справі, а. с. 24-26, 27-33), а 21.07.2021 року була укладена додаткова угода № 1 до договору № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021 року (копія міститься у справі, а. с. 34), за умовами котрих ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» відступив позивачці, а позивачка набула права вимоги до боржників за укладеними договорами добровільного страхування кредитів, у тому числі й право вимоги до відповідача (номер у реєстрі прав вимог 149).

Вступивши у права як новий кредитор на підставі договору цесії, позивачка з метою отримання відшкодованого внаслідок невиконання відповідачем умов договору про споживчий кредит розміру страхового відшкодування, 11.06.2021 року звернулася до відповідача із претензією (повідомленням) № 10013.06.20-6 про відшкодування зазначених фактичних витрат (копія міститься у справі, а. с. 35), однак відповідна вимога позивачки була відповідачем проігнорована.

Норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування.

За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги, а також внаслідок правонаступництва.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, котрі існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 ЦК України).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, котрі також підлягають застосуванню до спірних правовідносин, регулює Закону України «Про страхування».

В силу ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Предметом договору страхування, з-поміж іншого, можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування) та з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) (стаття 4 Закону України «Про страхування»).

У пункті 16 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що видами добровільного страхування можуть бути зокрема страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту).

За змістом ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

З огляду на досліджені обставини справи, пов`язані із підтвердженням невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про споживчий кредит № 188-944 від 10.01.2020 року, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, що мало наслідком настання страхового випадку, й про що у встановленому порядку 24.06.2020 року було складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 36 669 грн. 84 коп., а також виплату такого страхового відшкодування ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»», котре у подальшому відступило позивачці право вимоги, у повному обсязі, суд, вважає, що фактичні витрати, пов`язані з розміром такого страхового відшкодування, повинні бути компенсовані позивачці як новому кредитору відповідачем як особою, відповідальною за заподіяний збиток, у порядку регресу.

Відтак, з відповідача на користь позивачки для відшкодування фактичних витрат, понесених у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за договором майнового страхування, у порядку регресу, підлягає до стягнення 36 669 грн. 84 коп.. При цьому суд вважає за необхідне наголосити, що розмір виплаченого ПАТ «Державний ощадний банк України» правопопередником позивачки ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» страхового відшкодування не оспорювався відповідачем як особою, відповідальною за заподіяний збиток (за настання страхового випадку).

З огляду на усе вищевикладене позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 908 грн. і підтверджуються платіжним дорученням № 376 від 12.11.2021 року (копія міститься у справі, а. с. 1), а також у сплаті позивачкою коштів за отриману професійну правничу допомогу адвоката Бартосевича Б.В. у розмірі 9 900 грн. і підтверджується платіжним дорученням № 461 від 06.01.2022 року (копія міститься у справі, а. с. 56), у поєднанні з укладеним із згаданим адвокатом договором про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2021 року за № 5, та Актом (розрахунком) приймання-передачі послуг професійної правничої допомоги від 06.01.2022 року за № 13/01 (копії містяться у справі, а. с. 53-54, 55), а всього 10 808 грн., слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, в силу задоволення позовних вимог у повному обсязі, слід покласти на відповідача.

Доказів понесення учасниками цієї справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачкою судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду та сплати нею витрат за отриману професійну правничу допомогу, матеріали цієї справи не містять.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні питання про покладення на сторону витрат на професійну правничу допомогу обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, котрі підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Однак, на виконання зазначеної вимоги процесуального закону відповідачем на адресу суду відповідного клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, отриману позивачкою, не було подано, а суд позбавлений можливості вирішувати самостійно питання про зменшення цих витрат без відповідного клопотання про це сторони у справі, оскільки такими повноваженнями чинним ЦПК України не наділений.

Керуючись статтями 2, 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 137, 141, 191, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат, понесених у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, у порядку регресу, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 36 669 (тридцять шість тисяч шістсот шістдесят дев`ять) грн. 84 коп. на відшкодування фактичних витрат, понесених у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, у порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 10 808 (десять тисяч вісімсот вісім) грн. на відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі.

Позивачка: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Дата складення та підписання судового рішення без його проголошення: 03 лютого 2022 року.

Суддя В.Я. Микитин