Провадження № 2/235/45/22
Справа № 235/4072/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2022 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря судового засідання Овчаренко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ПраТ «СК

«ВУСО» Сокол Д.В.

третьої особи, яка не заявляє самостійних

вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про відшкодування матеріально та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») про відшкодування матеріально та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 9 серпня 2019 року в м. Покровську Донецької області водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «FORD Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 при повороті ліворуч порушив вимоги пунктів 10.1, 16.13 ПДР України, не надавши переваги в русі автомобілю «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, з перевищенням швидкості, дозволеної у населеному пункті, порушуючи вимоги пунктів 12.3, 12.4, 12.96 Правил дорожнього руху України та маючи технічну можливість запобігти події, скоїв зіткнення. При вказаній дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження.

За висновком судово-автотехнічної експертизи № 5375/5376-20 від 01.02.2021 дії водія-відповідача в частині перевищення допустимої швидкості та несвоєчасного застосування гальмування не відповідали вимогам пунктів 12.3; 12.4; 12.9 б) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області, залишеною без змін судом апеляційної інстанції, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та звернута увага суду на те, що апеляційний суд вказав, що діючим законодавством України передбачений порядок звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, в ході розгляду якого можуть бути враховані обставини настання ДТП та наявності чи відсутності вини усіх учасників ДТП в порушенні ПДР.

Щодо порушень вимог ПДР України та притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності вказала, що ОСОБА_5 , який є її сином, звертався із заявою до Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, однак ніякої відповіді чи реакції не отримав.

Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 18.03.2020 у справі № 328/2750/18), стверджувала, що відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Вартість матеріальних збитків, заподіяних їй як власнику автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 33 від 09.11.2020р., складає: 234 411 грн; вартість проведення судово-автотоварознавчої експертизи складає 5570 грн; залишкова вартість автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_3 , після ДТП складає 58 762,32 грн; вартість проведення додаткової експертизи № 11-33а складає 1 500 грн.

Оскільки позивач залишає належний їй автомобіль собі, то вартість матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню, може складати 234 411 грн (матеріальний збиток) - 58 762,32 грн (залишкова вартість) = 175 648,68 грн.

У зв`язку з тим, що національна поліція України проігнорувала притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України та судом по справі про адміністративне правопорушення не розглянуто його дії в частині перевищення швидкості руху в населеному пункті, то у неї не було раніше підстав для звернення до ПрАТ «СК «ВУСО».

Зазначала, що на момент встановлення факту пошкодження свого автомобіля, в день ДТП 9 серпня 2019 року була дуже пригнічена вказаним фактом, тому як належний їй автомобіль був достатньо новим, з гарним виглядом, перебував в охайному та непошкодженому стані. Після пошкодження його, у тому числі необережними діями відповідача ОСОБА_3 , позивач змушена була змиритись з фактом того, що вказаний належний автомобіль одразу втратив у вартості та ніякі ремонті, відновлювальні роботи вже не зможуть відновити його у попередній до ДТП стан.

На підставі наведеного просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь франшизу в сумі 2000 грн на відшкодування моральної шкоди 2000 грн; з ПрАТ «СК «ВУСО» - на відшкодування матеріальних збитків в межах страхового ліміту 85 842,34 грн; понесені судові витрати покласти на відповідачів (а.с.5-13 т.1).

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.81 т.1).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 2 серпня 2021 року за клопотанням представника ПрАТ «СК «ВУСО» постановлено проводити судові засідання у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.101).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 серпня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 (а.с.132-133 т.1).

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2021 року справу прийнято до провадження судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Назаренко Г.В.

У встановлений судом строк відповідачем ПрАТ «СК «ВУСО» надано відзив, в якому вважало позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_6 (Страхувальником) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5273278 від 09.10.2018р., за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки BMW 530, 1994 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . В період дії вказаного договору страхування, а саме 9 серпня 2019 року в м. Покровську Донецької області сталась вищевказана ДТП за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , при якій транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Причинно-наслідковий зв`язок з виникненням ДТП та вина ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, встановлені постановою Димитрівського міського суду Донецької області від 14 лютого 2020 року, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року по справі № 226/2557/19.

Позивач як власник автомобіля Ford Focus д.р.н.з. НОМЕР_3 до ПрАТ «СК «ВУСО» на момент подачі до суду позову в порядку та строк, визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зверталась, а саме з моменту ДТП до подачі позовної заяви до суду минуло понад 1 рік 9 місяців.

Зазначений у п.37.1.4 ст.37 Закону річний строк є присічним і поновленню не підлягає, про що зазначено також і практиці Верховного Суду.

ОСОБА_1 не долучено до матеріалів справи судове рішення, яким би встановлювалась вина ОСОБА_3 відносно дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 9 серпня 2019 року в м. Покровську Донецької області. За відсутності вини страхувальника (або особи, яка на відповідній правовій підставі керувала забезпеченим транспортним засобом), при тому, що ДТП відбулося в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, законодавством не передбачено виплату страхового відшкодування. Ця обставина хоч і не є конститутивною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, однак в сукупності з іншими викладеними доводами, на думку відповідача, свідчить про незаконність заявлених позовних вимог (а.с.104-110 т.1).

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» Сокол Д.В. позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві, просила в позові відмовити. Додатково пояснила, що 9 серпня 2019 року о 19 годині 54 хвилини до сервісного контакт-центру ПрАТ «СК «ВУСО» поступило звернення ОСОБА_3 (номер мобільного телефону НОМЕР_4 ) з приводу ДТП, яка мала місце 9 серпня 2019 року близько 19 години 30 хвилин в м. Покровську. Письмового повідомлення про ДТП встановленого СТСБУ зразка на адресу ПрАТ «СК «ВУСО» не надходило. Заяву про страхове відшкодування майнової шкоди потерпілим чи іншою особою, яка має право на його отримання, впродовж одного року подано не було, що стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Питання, пов`язані з подачею страховою компанією регресного позову, є виключним правом страховика, яке врегульовано, зокрема, положеннями ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не є предметом розгляду цієї справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 проти позову заперечували з огляду на те, що вина відповідача ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце за його участю, а також участю позивача 9 серпня 2019 року на перехресті вулиці Захисників України та Відродження, відсутня, що підтверджується рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 5 лютого 2021 року про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, постановою Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року, звітом № 14 від 4 жовтня 2019 року про визначення вартості матеріальних збитків.

При зверненні до експерта були викривлені похідні дані, а саме відстань при русі 0,3 - 0,4 м від лівого бордюрного каменю зі слів ОСОБА_3 та 1,5 м у відповідності до пояснень ОСОБА_5 , та рух автомобіля BMW, д.р. номер НОМЕР_2 в стані гальмування приблизно 37 м. Викривлення полягають у відсутності гальмівних слідів на схемі ДТП, а зазначений тільки напрямок стрілками та відстань зупинки автомобіля 37 м, враховуючи, що на час зіткнення автомобіль під керування ОСОБА_3 був у тязі (а.с.154-155 т.1).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 пояснив, що внаслідок ДТП автомобіль, яким він керував, отримав значні механічні пошкодження, особливо його передня частина, ремонт автомобіля визнано економічно недоцільно. Повертаючи ліворуч, він не побачив автомобіль відповідача ОСОБА_3 , так як він знаходився на великій відстані від нього - приблизно 30 км/год, а також через насадження на газоні у вигляді троянд висотою 0,5 м. Безпосередньо перед ДТП відповідач ОСОБА_3 не застосовував екстрене гальмування при швидкості руху приблизно 90-100 км/год, або маневрування, хоча мав таку можливість. Кожен з учасників ДТП повідомляли свою страхову компанію про ДТП, що сталася. Його мати ОСОБА_1 через пошкодження належного їй автомобіля відчувала моральні страждання, що виразилось у нервуванні. Його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил ДТП, що призвели до пошкодження автомобілів, в чому він визнавав свою провину, але вважав, що в ДТП наявна також й вина відповідача ОСОБА_3 . За рішенням Димитровського міського суду Донецької області він відшкодував ОСОБА_3 близько 40 000 грн матеріальної шкоди.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Позивач є власником автомобіля «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_3 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 17.04.2019р. (а.с.16 т.1).

Постановою Димитрівського міського суду Донецької області від 14 лютого 2020 року ОСОБА_5 , який є сином позивача, визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. За змістом вказаної постанови суду першої інстанції, 9 серпня 2019 року о 19 годині 10 хвилин у м. Покровську Донецької області на перехресті вулиці Захисників України та вулиці Відродження водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем, що належить позивачу, на перехресті з вулицею Відродження при повороті ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю BMW, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, та скоїв з ним зіткнення. При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п.16.13 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (http://reestr.court.gov.ua/Review/87628611). Суд першої інстанції також вказав, що оскільки автомобіль FORD FOCUS під керуванням водія ОСОБА_5 здійснював поворот ліворуч і під час виконання цього маневру не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, зіткнення автомобілів сталося на зустрічній для автомобіля FORD FOCUS смузі руху, то водій ОСОБА_5 безумовно мав виконати вимоги п.16.13 Правил дорожнього руху України і дати дорогу автомобілю BMW під керуванням водія ОСОБА_3 (а.с.15 т.1, 66-68 т.2).

Вказана постанова суду залишена без змін постановою Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року, в якій, зокрема, вказано, що доводи ОСОБА_5 про невстановлення судом наявності або відсутності перевищення швидкості ОСОБА_3 не мають основоположного значення, оскільки достатньою умовою уникнення зіткнення було дотримання ОСОБА_5 п. 16.13 ПДД, тобто при здійснені маневру переконатись у безпечності руху, тому причиною ДТП передусім стала невідповідність правилам дорожнього руху дій ОСОБА_5 , який здійснював маневр на нерегульованому перехресті, тоді як ОСОБА_3 рухався по головній смузі руху (а.с.24-25 т.1).

З наявної схеми місця ДТП, яка є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_5 , та фототаблиць, долучених позивачем до позову, вбачається, що мала місце ДТП за участю автомобілів БМВ та Форд, розташування автомобілів на фото відповідає розташуванню на схемі місця ДТП та відповідає показанням, які надали учасники ДТП в ході розгляду адміністративної справи Димитрівським міським судом Донецької області в частині місця та механізму зіткнення автомобілів. З фототаблиці також вбачається, що проїзна частина пряма та довга, з полем зору на достатню відстань, ДТП сталася у світлий час доби (а.с.19-23 т.1).

Відповідно до положень п.22.1 ст.22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Під шкодою, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, ст.28 Закону № 1961 включає в себе, зокрема, шкоду, пов`язану з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу.

Згідно ст.29 зазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 30 Закону № 1961 врегульовані випадки відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу. Так, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливий чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як зазначено у п.36.1 ст.36 Закону № 1961 страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону № 1961 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Згідно п.36.3 ст.36 Закону № 1961 у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Статтею 37 Закону № 1961 передбачені випадки відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, згідно п.37.1.4 ст.37 Закону № 1961 підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (п.37.2 ст.37 Закону № 1961).

Відповідно до висновків Верховного Суду, що містяться у постанові від 14 лютого 2018 року (справа № 754/1114/15-ц, провадження № 61-11156св18) у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанія, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

За висновком експерта № 33 автотоварознавчого дослідження від 9 листопада 2020 року, складеним на замовлення ОСОБА_5 за результатом проведення зовнішнього візуального догляду автомобіля позивача, вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля - позивачу, на момент проведення дослідження становить 234 411 грн, транспортний засіб в аварійному стані не на ходу, складно пошкоджено передня частина, права та ліва сторони та інше (а.с.27-42 т.1).

За висновком експерта № 11-33а за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіля позивача від 9 листопада 2020 року, складеним за заявою ОСОБА_5 , залишкова вартість автомобіля позивача станом на 9 листопада 2020 року складає 58726,32 грн (а.с.44-48 т.1).

Матеріальна шкода, завдана позивачеві внаслідок ДТП, яка мала місце 9 серпня 2019 року за участю водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , визначена нею як різниця між вартістю матеріальних збитків на момент проведення дослідження та залишковою вартістю автомобіля позивача на момент проведення дослідження, поділену навпіл (234 411 грн - 58 762,32 грн) : 2 = 87 842,34 грн, з якої 85 842,34 грн позивач просила стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО», 2 000 грн - з ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на її користь матеріальної шкоди, завданої її майну, у червні 2021 року, тобто вже після спливу встановлено п.37.1.4 ст.37 Закону № 1961 строку подання заяви про страхове відшкодування.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість рішення ПрАТ «СК «ВУСО» про відмову у здійсненні позивачу страхового відшкодування і незаконність її позовних вимог в цій частині.

На підтвердження наявності вини обох володільців джерел підвищеної небезпеки як підстави для відшкодування матеріальної шкоди, зокрема, ОСОБА_3 , позивачем надано висновок експерта № 5375/5376-20 за результатами проведення автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження по факту зіткнення автомобіля позивача під керуванням водія ОСОБА_5 з автомобілем БМВ під керування ОСОБА_3 від 1 лютого 2021 року, складеним за заявою представника позивача - адвоката Майорова С.В., згідно якого

1) - водій автомобіля «FORD FOCUS» ОСОБА_5 для забезпечення належного рівня безпеки при повороті ліворуч на перехресті повинен був переконатись у безпеці і надати дорогу зустрічному автомобілю «BMW-530», що передбачалось вимогами п.п.10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України;

- дії водія автомобіля «BMW-530» ОСОБА_3 слід розглядати у відповідності до вимог п.п.12.3; 12.4; 12.9 б) Правил дорожнього руху України, згідно з якими він повинен був здійснювати рух в межах населеного пункту з таким розрахунком, щоб не перевищувати дозволеної швидкості, а з моменту виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів на зменшення швидкості руху аж до зупинки, йому заборонялось перевищувати дозволену швидкість;

2) - мінімальна швидкість руху автомобіля «BMW-530» з урахуванням його переміщення по ґрунтовому узбіччі в загальмованому стані на ділянці 37 м становила Va = (75,3-81,5) км/год.;

3) - відсутність відображеної на схемі місця ДТП слідової інформації, а саме слідів від коліс транспортних засобів, осипу пластику, скла та витоку технічних рідин не надає можливості визначити розташування місця зіткнення у вигляді конкретної геометричної точки на проїзній частині з координатною прив`язкою до меж проїзної частини;

- між тим відображене на фотознімках кінцеве розташування автомобіля «FORD FOCUS» в сукупності із розташуванням осипу пластику та витоку технічних рідин дозволяють зробити висновки про те, що місце зіткнення було розташоване в безпосередньому наближенні до кінцевого розташування автомобіля «FORD FOCUS» та розташування продуктів зіткнення;

4) - водій автомобіля «FORD FOCUS» ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом належного виконання вимог п.п.10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, для чого перешкоди технічного характеру у нього були відсутні;

- водій автомобіля «BMW-530» ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення за умов руху з допустимою швидкістю і своєчасним застосуванням гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, тобто належним виконанням вимог п.п.12.3; 12.4; 12.9 б) Правил дорожнього руху України;

5) - в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «FORD FOCUS» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди;

- в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «BMW-530» ОСОБА_3 в частині перевищення допустимої швидкості, та несвоєчасного застосування гальмування не відповідали вимогам п.п.12.3; 12.4; 12.9 б) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП (а.с.53-64 т.1).

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

З указаного вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Роз`яснення аналогічного змісту містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

У другому абзаці пункту 4 вказаної постанови судам також роз`яснено, що відсутність складу злочину не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Крім того, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Вказане свідчить, що суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Схожий за змістом висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Отже, зібраними у справі доказами підтверджено наявність вини обох водіїв у заподіянні автомобілю Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_3 , факт чого відповідачем ОСОБА_3 в ході розгляду справи судом, не спростований.

За наявності вини двох водіїв ( ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ) розмір відшкодування суд визначає у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи встановлені судом обставини, які мають істотне значення для відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце як наслідок дій водіїв кількох транспортних засобів, керуючись принципами верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку, що ступень вини водія ОСОБА_3 у заподіянні майнової шкоди автомобілю Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 25%, а водія ОСОБА_5 - 75%.

На підставі наведеного підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача франшиза в сумі 500 грн (2 000 грн х 25%).

Суд приходить до висновку про те, що позивачу пошкодженням її автомобіля внаслідок ДТП заподіяна моральна шкода відповідачем ОСОБА_3 , яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних пошкодженням її майна, неможливості користування автомобілем внаслідок його пошкодження та необхідності у зв`язку з цим додавання додаткових зусиль для організації свого життя, яка підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_3 , якого, зокрема, висновком експерта в тому числі визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, позбавлення можливостей реалізації прав позивачем, ступень вини особи, яка завдала моральну шкоду, тривалість порушення прав позивача відповідачем ОСОБА_3 , враховуючи при цьому вимоги розумності та справедливості, і оцінює моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем позивачеві, в розмірі 500 грн.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (п.1, 2).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Майорова С.В. надано примірник договору № 84 про надання правничої (правової) допомоги, укладеного від 26 листопада 2020 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги позивачу в Красноармійському міськрайонному суді Донецької області від 29 травня 2021 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Майорову С.В., витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, квитанція до прибуткового касового ордера № 84 від 29.05.2021р. про прийняття від позивача адвокатом Майоровим С.В. за надання правової допомоги у цивільній справі 8000 грн, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 29 травня 2021 року на суму 8000 грн (а.с.70-77 т.1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1)у разі задоволення позову - на відповідача;

2)у разі відмови в позові - на позивача;

3)у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в п.36 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014р. № 10 із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015р. № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-У1).

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати:

по сплаті судового збору за позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 232,18 грн (5,18 грн + 227 грн): 2,28% - відсоток задоволених вимог до відповідача ОСОБА_3 (2000 грн х 100 : 87842 грн), 25% задоволених вимог до відповідача ОСОБА_3 (908 грн х 2,28% : 100 = 20,70 грн; 25% = 500 грн х 100 : 2000; 5,18 грн = 20,70 грн х 25% : 100) (а.с.1, 2 т.1);

по сплаті судового збору за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди в сумі 227 грн (908 грн х 25% : 100) (а.с.3, 4 т.1);

пов`язані з правничою допомогою адвоката ОСОБА_2 , в сумі 88,80 грн (8000 грн х 1,11% : 100),

пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 1716,12 грн (6864,48 грн х 25% : 100) (а.с.26, 43, 64 т.1).

Відповідно до ст.ст.23, 979, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.1 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР), ст.ст.22, 29, 30, 36, 37 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-1У, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (м. Київ, вулиця Казимира Малевича, 31, , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_8 ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 франшизу в сумі 500 (п`ятисот) гривень, на відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 500 (п`ятсот) гривень, на відшкодування сплаченого судового збору 232 (двісті тридцять дві) гривні 18 копійок, на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу 88 (вісімдесят вісім) гривень 80 копійок, на відшкодування витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертиз, 1 716 (одну тисячу сімсот шістнадцять) гривень 12 копійок.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

В позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Дата складання повного судового рішення - 7 лютого 2022 року.

Суддя Г.В. Назаренко

Вступна та резолютивна частини рішення складені 1 лютого 2022 року. Повне рішення складене 7 лютого 2022 року.

Суддя Г.В. Назаренко