Справа № 135/1321/21
Провадження № 2/135/63/22
РІШЕННЯ

іменем України

12.01.2022 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ "Вердикт Капітал", треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ТОВ "Вердикт Капітал", треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві зазначив, що із його заробітної плати за місцем роботи ТОВ «Інтеренергосервіс» розпочато стягнення коштів. Будь-яких повідомлень від приватного виконавця, а ні від інших осіб про походження боргових зобов`язань на його адресу не надходило. Після звернення на адресу приватного виконавця Турського О.В. ним було з`ясовано, що приватним нотаріусом Грисюк О.В. було видано виконавчий напис про заборгованість по кредиту перед ТОВ "Вердикт Капітал" в розмірі 54875 грн 31 коп.. Він не отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим був позбавлений можливості бути проінформованим про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги ТОВ "Вердикт Капітал", або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми пред`явленої до стягнення.

Вважає, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. не було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки однією з визначальних умов для можливості кредитора задовольнити свої вимоги шляхом права на здійснення стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса є безспірність вимог про розмір заборгованості, а також наявність права стягувача звернутись за стягненням боргу в межах визначеного законом строку давності, що стало підставою для його звернення з позовом до суду.

Тому, просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бодачевський Р.В. в судове засідання не з`явились, представник подав до суду заяву згідно якої просив справу розглянути без його участі та участі позивача. Позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ "Вердикт Капітал" в судове засідання не з`явився. Генеральним директором ТОВ "Вердикт Капітал" подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просили провести розгляд справи без участі представника та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що безспiрною заборгованістю є заборгованiсть боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо й розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а вiдтак, i документiв, якi пiдтверджують її безспiрнiсть i на пiдставi яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованiсть, насамперед, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково пiдтверджувати наявність у боржника заборгованостi перед кредитором.

Безспірність заборгованостi чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспiрнiсть заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згiдно з Перелiком документiв, за якими стягнення заборгованостi провадиться у безспiрному порядку на пiдставi виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документiв, якi згідно із відповідним Перелiком є підтвердженням безспірності заборгованостi або іншої вiдповiдальностi боржника перед стягувачем. Однак сам по собi цей факт (подання стягувачем відповідних документiв нотаріусу) не свідчить про вiдсутнiсть спору стосовно заборгованостi як такого.

Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, вважають, виконавчий напис таким, що підлягає виконанню.

Крім того, подали до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Зазначили, що до позовної заяви не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, втому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 5000 грн. Тому просили відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. не з`явилась в судове засідання, хоча неодноразово повідомлялась про день, час та місце розгляду справи. Клопотання про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направила. Заперечень, пояснень до суду не подала.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився, заперечень та пояснень до суду не подав.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами,установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 12.06.2021 було вчинено виконавчий напис №75170 на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. 18.08.2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню коштів із ОСОБА_1 у сумі 54875 грн 31 коп., що підтверджується копією постанови у виконавчому провадженню ВП №66559284. Виконавче провадження станом на день звернення до суду з позовною заявою не завершено.

Також, з копії виконавчого напису №75170 вбачається, що даний виконавчий напис було вчинено 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №014/035-34/50043 від 26.03.2007, який було укладено з АТ «Райффайзен Банк Аваль». Стягнення заборгованості проводиться за період з 08.04.2021 по 25.05.2021, загальна сума заборгованості складає 54875 грн 31 коп..

Згідно виконавчого напису зазначено, що його вчинено нотаріусом на підставі статей 87-91 Закону «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів.

Заперечуючи проти вимог позивача відповідач у поданому відзиві вказує, що нотаріусу для вчинення відповідної нотаріальної дії було надано документи які підтверджують безспірність заборгованості, і така безспірність заборгованості підтверджується також і тим, що позивач у позові не зазначає жодної обставини, які свідчили б про протилежне.

Разом з тим, суд вважає, що саме по собі надання нотаріусу документів, які на думку стягувача вказують на розмір заборгованості, не може бути беззаперечною підставою для твердження про безспірність такої заборгованості.

У правових висновках Великої Палати Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», до вищевказаного Переліку документів внесені зміни, якими, зокрема, доповнено Перелік новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункту 2. «Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Вказаною постановою зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати її резолютивну частину про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92.

Тобто, повноваження нотаріусів на внесення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, були передбачені змінами в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, що були чинними виключно до 21 березня 2017 року офіційної дати опублікування резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом після опублікування резолютивної частини постанови суду в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Відтак, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 12 червня 2021 року не мала права вчиняти виконавчий напис про стягнення простроченої заборгованості, що випливає з кредитних відносин, оскільки на той час в нотаріуса вже були відсутні правові підстави для цього.

Тобто, відповідачем не доведено те, що надані ним нотаріусу документи підтверджують безспірність заборгованості. Окрім цього, відповідачем не доведено, що позивач була обізнана із розміром боргу, який товариство вважає за необхідне стягнути з неї.

Тому суд враховує і практику Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові від 19.03.2021 по справі № 750/3781/20, яка з водиться до такого.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовна вимога позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, відтак, підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Тому, слід стягнути з ТОВ "Вердикт Капітал" на користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду.

Щодо заявлених відповідачем у відзиві вимог про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає про таке.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідач подав до суду документально підтверджені витрати про надання правничої допомоги в розмірі 5000 грн..

Дані витрати підтверджуються наданими до суду доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги в цивільній справі від 12.11.2021, квитанцією до прибуткового касового ордеру №50 від 12.11.2021 та актом №50 прийому-передачі виконаних робіт з надання правничої допомоги ОСОБА_1 від 15.11.2021.

Відповідачем подано клопотання про необґрунтованість витрат на правову допомогу та зменшення їх розміру.

Таким чином, слід стягнути з позивача на користь відповідача 3000 грн витрат пов`язаних з правничою допомогою, що є обґрунтованим розміром, враховуючи складність та інші істотні обставини справи, зокрема, типовість поданого позову та його невелику складність, що вимагало при його підготовці значно меншого часу, ніж 8 год., про що зазначено в акті прийому передачі виконаних робіт адвокатом.

На підставі ст. ст.15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, керуючись ст. ст. 12,19,81,133,141,259,264,265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ "Вердикт Капітал", треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 75170.

Стягнути з ТОВ "Вердикт Капітал" на користь ОСОБА_1 3908 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя