Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 484/4718/21
Провадження № 2-с/475/1/22
У Х В А Л А

10.02.2022смт. Доманівка

Суддя Доманівського районного суду Миколаївської області Кривенко О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 28.01.2022 у справі №484/4718/21,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2022 року Доманівським районним судом Миколаївської області виданий судовий наказ у справі № 484/4718/21 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» заборгованість за спожиту електроенергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 1615 (одна тисяча шістсот пятнадцять) грн. 04 коп., та сплачений судовий збір у сумі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

09 лютого 2022 року до Доманівського районного суду Миколаївської області надійшла заява представника боржника ОСОБА_1 адвоката Вовчанської Г.С. (ордер серії ВН N 1061809 від 09.02.2022; договір N 7/22ц від 08.02.2022 р. ) про скасування судового наказу, виданого Доманівським районним судом Миколаївської області від 28.01.2022 року у справі №484/4718/21, стягнення витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог, зазначених у заяві про скасування судового наказу, представник боржника посилається на те, що з 05 травня 2021 року ОСОБА_1 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за договором купівлі-продажу від 05.05.2021 року боржник ОСОБА_1 продала вказану квартиру.

Також зазначила, що лічильник обліку використання електричної енергії перебуває в квартирі та контролери не мали доступу до лічильника до травня 2021 року, з травня 2021 року дана квартира має іншого власника.

У заяві про видачу судового наказу представник заявник посилається на існування між заявником та боржником договірних відносин.

Заявник у заяві про видачу судового наказу посилається на існування в боржника заборгованості за використану електричну енергію станом за період 01.03.2021 р. по 31.10.2021 р. на суму 1 615,04 грн.

З наявністю зазначеної заборгованості боржник не згодна, оскільки з 05.05.2021 року квартира за адресою АДРЕСА_1 продана, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.05.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області.

Тобто, з 05.05.2021 р. боржник не є власником даної квартири, а тому нарахування заборгованості, є абсолютно безпідставним.

Копію судового наказу з додатками боржник отримав 08.02.2022 року.

Окрім скасування судового наказу, боржник прохає суд стягнути з ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" на її користь судові витрати в розмірі: вартість судового збору у сумі - 124 грн. 05 коп.; вартість оплати банківських послуг - 10 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 300 грн.

Суддя, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява про скасування судового наказу підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що заява підлягає задоволенню, а судовий наказ скасуванню, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 28 січня 2022 року Доманівським районним судом Миколаївської області задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» у справі № 484/4718/21 про стягнення заборгованість з ОСОБА_1 за спожиту електроенергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 1615 (одна тисяча шістсот пятнадцять) грн. 04 коп., та сплачений судовий збір у сумі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

Копію судового наказу ОСОБА_1 отримала 08.02.2022 року.

Заява про скасування судового наказу подана представником боржника ОСОБА_1 - адвокатом Вовчанською Г.С. 09.02.2022 року, тобто в строк передбачений ч.1 ст. 170 ЦПК України. Форма та зміст заяви відповідає вимогам ч.ч.2, 3 ст. 170 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Оцінивши викладені заявником обставини, вважаю, що вимоги стягувача, з урахуванням обставин, зазначених боржником, повинні розглядатися у позовному провадженні, оскільки вони підлягають доказуванню, і на підставі ч.3 ст.171 ЦПК України, судовий наказ від 28 січня 2022 року, що виданий за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за заборгованість за спожиту електроенергію , оскільки між стягувачем та боржником виник спір про право.

В заяві про скасування судового наказу оспорюються підстави, порядок, розмір та періоди нарахованої стягувачем заборгованості.

Принцип безспірності вимог віднесено до однієї з особливостей наказного провадження.

Оспорювання боржником ОСОБА_1 вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» є підставою для скасування судового наказу N 484/4718/21 від 28.01.2022 року в безапеляційному порядку.

У відповідностідо ч. 3 cт. 171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленомустаттею 444 цього Кодексу.

Від імені боржника ОСОБА_1 клопотання про поворот виконання судового наказу не надходило.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Зі змісту роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав N 14 від 23.12.2011 року "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Відповідно до ч. 3ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні письмові докази, суддя вважає пред`явлену заяву обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню в частині скасування судового наказу, оскільки спірний наказ видано без урахування всіх обставин, що мають значення для розгляду справи, між сторонами існує спір про право і такі вимоги можуть бути розглянуті виключно у позовному провадженні.

Національним законодавством України з метою захисту прав осіб, які виступають у наказному провадженні в статусі "боржників", встановлено спрощену процедуру скасування судових наказів, регламентовану статтею 170, 171 Цивільного процесуального кодексу України.

Із змісту зазначених норм процесуального права вбачається, що достатньою підставою для скасування судового наказу є звернення до суду у встановлений строк з заявою, форма та зміст якої відповідають статті 170 ЦПК України.

Між тим, у поданій від імені ОСОБА_1 адвокатом Вовчанською Г.С. заяві крім вимоги про скасування судового наказу містяться вимоги стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» понесені ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. З тексту заяви судові витрати в розмірі 124,05 грн., 10 грн. вартість оплати банківських послуг та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 300 грн.

При огляді матеріалів справи N 484/4718/21 встановлено, що від імені ОСОБА_1 за підписом адвоката Вовчанської Г.С., (ордер серії ВН N 1061809 від 09.02.2022; договір N 7/22ц від 08.02.2022 р. ) з доданого до заяви Акту про прийняття передачі наданих послуг від 09 лютого 2022 р. вбачається, що до переліку опису робіт (послуг) адвоката включено "вивчення матеріалів справи та підготовка заяви про скасування судового наказу, які оцінені у 300 грн.

Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина 1 статті 48ЦПКУкраїни).

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІЦПК України «Наказне провадження». Указаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

За змістом статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Частина 4 статті 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенніпитання пророзподіл судовихвитрат судвраховує:чи пов`язаніці витратиз розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому

числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За приписами частини 8 статті 141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі зазначенихнорм матеріальногоправа тапроцесуальних нормвстановлено,що судовівитрати підлягаютьрозподілу міжпозивачем тавідповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3, 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України.

У справі наказного провадження, суд скасувує судовий наказ, що свідчить про те, що боржник - особа, з якої кредитор просить вчинити стягнення, не згоден з заявленими вимогами матеріально заінтересованою особою кредитором (стягувачем) - особою, яка звернулася до суду. Отже, спір між стягувачем та кредитором судне вирішує , а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. З огляду на приписи частини 2 статті 164 ЦПК України можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями частини 2 статті 160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Таким чином, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Більш того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі, та за правилами наказного провадження стягувач по справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Окрім цього, представником боржника ОСОБА_2 заявлено вимогу про стягнення із стягувача на її користь витрати сплачені нею вартості оплати банківських послуг у сумі 10 грн.

Суддя приходить до висновку, що у цій частині вимог слід також відмовити.

Так п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати й пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Враховуючи системне тлумачення норм, що регулюють порядок стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених витрат у сумі 10 грн. пов`язаних з вартістю послуг оплати банківських послуг, оскільки, відшкодування таких витрат, як і витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у позовному провадження, у справах наказного провадження такий вид судових витрат не відшкодовуються.

Між тим, суд задовольняє вимоги заявника в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» судового збору в сумі 124,05 грн. сплаченого за подання заяви про скасування судового наказу.

Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Нормами Розділу II ("Наказне провадження") ЦПК України не врегульовано питання щодо

розподілу судового збору при розгляді заяви про скасування судового наказу.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, застосувавши аналогію закону, сплачений заявником судовий збір в розмірі 124,05 грн. підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись вимогами ст. ст. 170-171 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скасувати судовий наказ, від 28.01.2022 року, виданий у справі № 484/4718/21, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1615 (одна тисяча шістсот пятнадцять) грн. 04 коп., та сплачений судовий збір у сумі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» юридична адреса: індекс 54017, м.Миколаїв, вул. Погранична, 39/1 (адреса для листування: вул.Театральна, 47, м.Первомайськ Миколаївської області, індекс 55213) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , фактично проживаючої по АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 21.07.2005 р. Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області у відшкодування судового збору в розмірі 124 (сто двадцять чотири) грн. 05 копійок.

В іншій частині заяви відмовити.

Роз`яснити стягувачу, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набираєзаконної силиз моменту її складення

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

суддя : О. В. Кривенко