Провадження №2/263/129/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

при секретарі Кирилюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

за участі сторін: представника позивача - адвоката Галкіна А.В.

представника відповідача - адвоката Крохмальової Л.П.

ВСТАНОВИВ:

08.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики, укладеного 18.02.2019 із ОСОБА_2 за змістом якого, просив стягнути 55 440грн., переданих у борг останньому.

Ухвалою від 28.09.2020 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 , розгляд справи призначено, в порядку спрощеного позовного провадження.

02.10.2020 надійшов уточнений позов за змістом, якого збільшено позовні вимоги шляхом нарахування пені у розмірі 1663200грн., за період з 19.03.2019 по 30.06.2019, через неналежне виконання відповідачем умов договору.

Ухвалою суду від 29.01.2021 прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

За клопотанням позивача та його представника, судом вживались заходи щодо розшуку майна відповідача з метою забезпечення позовних вимог, в задоволенні яких ухвалою суду від 08.10.2020, відмовлено.

В судовому засіданні, представник позивача підтримав зміст уточнених позовних вимог, наполягав на їх задоволенні з огляду на умови договору позики укладеної між сторонами. Так, 18.02.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики за змістом якого останньому передано у борг 50 400грн строком на 1 місяць з виплатою відсотків за ставкою в розмірі 10%. Умовами договору передбачено, що у випадку не дотримання строків повернення боргу більш ніж на п`ять діб відсотки збільшуються до 30% від неповерненої вчасно суми за кожен день такої прострочки. З часу укладення договору, відповідачем кошти на погашення зобов`язань не передавалися, тому через невиконання зобов`язань за договором позики просить стягнути суму боргу у розмірі 55440грн та пеню за період з 19.03.2019 по 30.06.2019 у розмірі 1 663 200грн.

Представник відповідача, позовні вимоги не визнала, вказавши на недотримання вимог ст.1046-1053 ЦК України, оскільки за змістом договору, грошові кошти передані у борг, що не регулюються правовідносинами, які виникають із договору позики. Опираючись на умови договору, вказує, що строк його дії визначений сторонами протягом 1 місяця, тому керуючись правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, вважає неможливим стягнення процентів та неустойки (пені) після спливу терміну запозичення. Безпідставність вимог про стягнення пені, полягає у недотриманні вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014, яким введено мораторії на виконання договірних зобов`язань, а також нарахування пені та штрафів на час проведення антитерористичної операції.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, однак представником наведена правова позиція із посиланням на вимоги Закону, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку загального позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи настає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18.02.2019 укладено договір позики про надання коштів у борг розміром 50 400грн., на умовах строковості, зворотності, платності. Так, строк дії цього договору сторонами визначено протягом 1 місяця, тобто до 18.03.2019, при цьому ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. При укладенні договору сторони погодили сплату 10 % за користування грошима, протягом часу визначеного за договором.

Відповідно до п.3 цього договору, сторони домовились, що у разі порушення строків повернення відсотків зазначених в пункті 1 цього договору, позичальник виплачує позикодавцю 30 % від неповерненої вчасно суми за кожен день такої прострочки.

Згідно вимог ст. 1048 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В статті 525 ЦК України зазначено, що одностороння відмова від зобов`язання недопустима.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а позикодавець - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

З огляду на умови договору, розрахунок суми за користування запозиченими коштами здійсненний сторонами на стадії укладення, оскільки за п.1 Договору визначена сума для підлягає поверненню за спливом строків договору, яка дорівнює 55 440грн, що вказує на донарахування до запозиченої суми, розмір відсотків за користування грошима на рівні 10%, що становить 5040грн.

Таким чином, вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення суми позики та відсотків протягом строку дії договору знайшли своє підтвердження, та підлягають задоволенню. Твердження представника відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст.1046-1053 ЦК України через визначення за умовами договору про борговий характер зобов`язань, судом не приймаються до уваги, оскільки загальних аналіз змісту договору дає підстави стверджувати про виникнення між сторонами правовідносин пов`язаних із запозиченням грошових коштів, що переголюється наведеними вимогами Закону.

Що стосується вимог ОСОБА_1 в частині стягнення пені (штрафів), які полягають у збільшенні відсоткової ставки до 30 % за кожен день прострочення, у випадку затримки повернення боргу більш ніж на п`ять діб, то ця частина позовних вимог задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 (справа № 444/9519/12), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Так, частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто формулювання статті 625 ЦК України щодо тісного зв`язку між нарахуванням процентів та застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, адже за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наведене дає підстави для висновку, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, що у свою чергу узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах по справах № 6-49цс12 від 06 червня 2012 року, № 6-38цс11 від 24 жовтня 2011 року та № 6-42цс11 від 17 жовтня 2011 року.

Так, відповідно до п.1 Договору строк його дії сторонами визначено протягом 1 місяця, тобто до 18.03.2019, з огляду на те, що зі спливом визначеного договором строку запозичення, припинилося право позивача нараховувати визначені умовами договору проценти за користування позикою, то їх нарахування за збільшеної відсотковою ставкою є також безпідставним.

Аналізуючи підстави збільшення відсотків за договором, слід дійти до висновку про природу походження, як пені та штрафних санкцій (штрафу), що також не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з вимогами ст. 2 вказаного Закону України на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На час розгляду справи в суді Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнятий.

Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь.

Так, враховуючи, що місцем реєстрації, проживання відповідача в АДРЕСА_1 , стягнення заборгованості, яка складається з 1 663 200грн заявлених до відшкодування- нарахованої пені за договором позики від 18.02.2019 року, укладеним з ОСОБА_2 є неправомірним, тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 10510,80 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги, які підлягають задоволенню: 55440 грн. *100% : 1718640 грн., ціни позову = 3,23 %), тобто 3,23 % від ціни позову (3,23% *10510,80 грн. :100%), що складає 339,50 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 530, 625, 1048, 1049, 1050, 1056-1, 1054, 1055 ЦК України, ч. 1, 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст. ст. 12,13, 141, 259, 263-268, 273-274 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення про стягнення боргу за договором позики від 18.02.2019, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 18.02.2019, у сумі 55440 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 339, 50 (триста тридцять дев`ять) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про сторін у справі:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Суддя О.Л. Соловйов