Справа № 345/2747/21
Провадження № 22-ц/4808/32/22
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю ОСОБА_1 і її представника, ОСОБА_2 , представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення порядку зустрічей з дитиною про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог:служба в справах дітей Калуської міської ради про визначення способу зустрічей із дитиною для спілкування з нею та участі у її вихованні за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 03 листопада 2021 року під головуванням судді Кардаш О.І. у м. Калуші,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення порядку зустрічей з дитиною про визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що воната ОСОБА_2 , перебували в зареєстрованому шлюбі в якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвано, однак місце проживання дитини вирішено не було оскільки на той час дане питання не порушувалось і дитина фактично проживає з матір`ю, а батько сплачує аліменти, визначені судовим рішенням від 30.01.2019 не в повному розмірі. Зазначає, що між нею та ОСОБА_2 погоджено графік зустрічей дитини, що підтверджується рішенням Калуської міської ради №27 від 29.01.2019. Однак, відповідач в процесі зустрічей з дитиною демонструє недбале ставлення до безпеки, життя та здоров`я дитини, що може негативно вплинути на фізичний та емоційний стан сина. Також ОСОБА_3 часто хворіє, а відповідач належним його лікуванням не займається. З огляду на викладене, просить суд ухвалити рішення яким визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із мамою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Окрім цього, ОСОБА_1 подала позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення порядку зустрічей з дитиною, з подальшим зменшенням позовних вимог, яку мотивувала тим, що позивач, після розірвання шлюбу з відповідачем, жодних перешкод останньому у спілкуванні з дитиною не чинила, однак на звернення ОСОБА_2 20.12.2018 комісією у справах дітей Калуської міської ради затверджено графік зустрічей відповідача з сином. Не зважаючи на це, ОСОБА_2 впродовж тривалого часу дитину не провідував, а при зустрічах проявляв недбалість по відношенню до життя та здоров`я сина. На думку позивача, встановлений режим відвідування дитини є виснажливим, а тому просить суд присудити новий графік зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 в такому порядку: щонеділі з 17.00 год. до 20.00 год. та стягнути в її користь судові витрати.

ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення способу зустрічей із дитиною для спілкування з нею та участі у її вихованні в якій зазначив, що його спілкування з сином, з часу розірвання шлюбу з позивачем, вкрай обмежене, а службою у справах дітей при встановленні графіку їх зустрічей, допущено порушення розгляду його звернення. Звертає увагу на те, що відповідач чинить перешкоди у його спілкуванні з сином. Тому, просить суд ухвалити рішення яким встановити графік зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 з відповідним наведенням такого графіку, а також стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 03 листопада 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення порядку зустрічей із дитиною.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба в справах дітей Калуської міської ради про визначення способу зустрічей із дитиною для спілкування з нею та участі у її вихованні задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 такий спосіб зустрічей із дитиною ОСОБА_3 для спілкування з ним та участі у його вихованні без участі матері ОСОБА_1 :

- протягом другого та четвертого за чергою одного вихідного дня місяця з п`ятниці 16.00 год. до суботи 12.00 год. щомісячно, за місцем проживання батька ОСОБА_2 без присутності матері ОСОБА_1 ;

- протягом половини періоду осінніх, зимових та весняних шкільних канікул, визначеного Міністерством освіти та науки України, щорічно, без присутності матері ОСОБА_1 ;

- протягом одного місяця підряд у період літніх шкільних канікул, визначених Міністерством освіти та науки України, (починаючи з останнього тижня червня по останній тиждень липня) щорічно для оздоровлення, відпочинку дитини без присутності матері ОСОБА_1 ;

- кожен день народження дитини, а саме 06 серпня кожного року з 12:00 год. до 14:00 год. у вихідний день, якщо день народження припадає на будній день, то з 18:00 год. по 19:00 год.;

- у будь який інший день (період) року за бажанням дитини та за домовленістю з матір`ю дитини.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини, з обов`язковим дотриманням режиму дня дитини та поверненням дитини до місця постійного проживання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що з рішенням суду в частині визначення ОСОБА_2 способу зустрічей із дитиною - ОСОБА_3 не погоджується та вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, без належного та повного дослідження обставин, що мають значення для справи.

Вважає необґрунтованим визначення судом порядку зустрічей батька із сином у вказаній у рішенні кількості. Зокрема, визначення судом проведення дитиною нічного часу із батьком без присутності матері викликає сумніви в обґрунтованості та доцільності, оскільки їхньому сину на даний час 7 років, в нього стійкий зв`язок із матір`ю, із батьком він ніколи не проживав, а тому така зміна звичного місця буде травматичною для нього. Також, апелянтка вважає, що проведення із батьком ночівлі не може вважатися «якісним» проведенням часу з ним, оскільки в цей час дитина не спілкується з батьком, не гуляє, не грає в розвиваючі ігри та ніяким чином не встановлює зв`язок із батьком.

Маючи значний психологічний вплив на сина, який ще не має необхідного життєвого досвіду та з огляду на свій малолітній вік знаходиться у психоемоційній залежності від матері, їхній син не може проводити із батьком нічний час, оскільки це може негативно на нього вплинути.

Залишення дитини, з ночівлею у визначені дні, з батьком жодним чином не впливає на участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки в нічний час дитина спить, а враховуючи вік та інтереси дитини та те, що дитина проживає разом з матір`ю, ночівля за іншою адресою може негативно вплинути на дитину відповідного віку.

Зі слів самого ОСОБА_2 , він перебуває на роботі щодня включно із суботою до 19.00 год, а тому незрозумілим залишається з ким проводитиме час дитина у п`ятницю з 16.00 год до 19.00 год та у суботу до 12.00 год. Важливо також вказати, що свою бабусю по батьковій лінії їхній син не знає, вона його життям та розвитком ніколи не цікавилась, а тому залишення сина із нею без присутності матері чи у відсутність батька є неможливим.

Не погоджується також із рішенням суду в частині проведення сином половини всіх канікул та вважає його недоцільним та необґрунтованим.

Судом не взято до уваги рішення виконавчого комітету Калуської міської ради, згідно з яким порядок участі батька ОСОБА_2 із сином визначено: щосереди з 17.00 год. до 20.00 год. та щонеділі з 15.00 год до 20.00 год. Не взято судом до уваги й те, що про такий порядок зустрічей просив сам ОСОБА_2 , а в матеріалах справи міститься його відповідна заява.

Суд, не дослідивши належним чином обставини справи, не в повній мірі врахував інтереси дитини, які мають вирішальне значення, не врахував думку дитини, оскільки дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

На даний час зустрічі з батьком для їхнього сина є стресовими та травматичними, дитина відчуває занепокоєння з цього приводу та більше того, самостійно ніколи не проявляє бажання до таких зустрічей.

Апелятка вважає, що проживання батька з дитиною під час половини всіх канікул без присутності матері та в нічний час може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між ОСОБА_2 та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає його, як батька. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька.

Просить скасувати рішення суду в частині визначення ОСОБА_2 способу зустрічей із дитиною - ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити наступний порядок зустрічей ОСОБА_2 із сином: щонеділі з 17.00 год. до 20.00 год.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, де вказує що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції в описовій частині звернуто увагу на наявність діючого рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 25.08.2021 №253 «Про визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 », згідно якого встановлено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, а саме: щосереди з 17.00 год. до 20.00 год. та щонеділі з 15.00 год. до 20.00 год.

Проте, судом не надано належної оцінки вказаному рішенню виконкому, оскільки всі побачення згідно діючого графіку відбуваються виключно в межах помешкання в якому проживає син і тільки в присутності матері або колишньої тещі.

Як наслідок, судом прийнято рішення про побачення тільки протягом другого та четвертого за чергою одного вихідного дня місяця з п`ятниці 16.00 год. до суботи 12.00 год. щомісячно, за місцем проживання батька без присутності матері.

Апелянт вважає, що можливість повноцінно спілкуватися з дитиною один раз на 2 тижні ніяк не відповідає інтересам і сина, і його батьківським інтересам також.

Він має повне право спілкуватися із сином щотижня і без присутності матері.

Також, судом першої інстанції не надано йому можливості запланованого відвідування з дитиною дитячих заходів, гуртків, розважальних закладів для дітей тощо, без присутності матері і поза межами її помешкання.

Апелянт вказує на те, що він хоче з своїм сином мати повноцінну можливість не тільки бачитися, але й брати участь в його фізичному та культурному вихованні. Оскільки батько дитини рівний у правах з матір`ю.

Також, поза увагою суду залишилося його прохання на право відвідувати помешкання сина у період його хвороби. Даний факт суперечить не тільки його інтересам як батька, але й порушує права сина та дитини в цілому, оскільки він право знати стан здоров`я сина, брати участь в його лікуванні.

Просить рішення суду в частині часткового задоволення зустрічної позовної заяви про визначення способу зустрічей із дитиною для спілкування з нею та участі у її вихованні скасувати та прийняти рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, встановивши графік зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 у наступному порядку:

- два рази на тиждень: щовівторка з 16 год. по 21 год. поза межами місця проживання дитини без присутності матері та щотижня з п`ятниці по суботу (починаючи одразу після уроків у навчальному закладі),з ночівлями в моєму помешканні по 12 год. наступного дня без присутності матері;

- не менше одного разу на тиждень по буднях - заплановане відвідування з дитиною дитячих заходів, гуртків, розважальних закладів для дітей, тощо без присутності матері і поза межами її помешкання;

- під час моєї відпустки - на строк від 7 до 21 дня, з правом виїзду за межі країни на оздоровлення, відпочинок та екскурсії, без присутності матері;

- половину осінніх, зимових, весняних та літніх шкільних канікул (з ночівлею в моєму помешканні, без присутності матері);

- у свята: дні народження самої дитини, батька дитини, бабусі, батькового брата, Новий рік, Різдво, Великдень і т.д. з ночівлями не менше 1 ночі в моєму помешканні без присутності матері з 18 год. до 12 год наступного дня;

- у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичного проживання (знаходження) в любий час та без обмежень;

- зустріч під час святкових або урочистих подій дитини (в тому числі перший та останній дзвоник в школі) - без обмежень для батька.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає доводи, на які посилається ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 і її представника, ОСОБА_2 , представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2013 по 15.02.2019 (т. 1 а.с. 10), в якому народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 5). Зважаючи на те, що питання щодо місця проживання дитини судовим рішенням про розірвання шлюбу від 15.02.2019 вирішено не було, тому ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із нею за адресою АДРЕСА_1 .

Сторони у суді ствердили, що вони упродовж тривалого часу проживають окремо, а малолітній ОСОБА_3 постійно проживає з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За приписами ч. 4, ч. 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 № 01-25/595 від 16.08.2021 (т. 2 а.с. 13).

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів.

З метою визначення участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звертався в службу у справах дітей Калуської міської ради з метою врегулювання у позасудовому порядку питання щодо визначення графіку та способів участі у вихованні дитини (т. 1 а.с. 36).

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 29.01.2019 № 27 надано право побачення батьку ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до графіку: щосереди з 17.00 год. до 20.00 год. та щонеділі з 15.00 год. до 20.00 год. і місце зустрічі визначається з мамою ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 за погодженням обох сторін (т. 1 а.с. 26).

З таким рішенням ОСОБА_2 не погоджувався і оскаржив його в суді. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 визнано протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Калуської міської ради щодо неналежного розгляду заяви від 20.12.2018 та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 20.12.2018.

На виконання рішення суду виконавчий комітет Калуської міської ради ухвалив рішення від 25.08.2021 № 253, яким визначив спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 а саме: щосереди з 17.00 год. до 20.00 год. та щонеділі з 15.00 год по 20.00 год. (т.2 а.с. 28).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з таким графіком не погоджувалась та просила визначити новий порядок зустрічей ОСОБА_2 з дитиною, а саме лише щонеділі з 17.00 год. по 20.00 год. (т. 2 а.с. 30).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З метою визначення участі у вихованні сина ОСОБА_3 батько ОСОБА_2 звертався в службу у справах дітей Калуської міської ради з метою врегулювання у позасудовому порядку питання щодо визначення графіку та способів участі у вихованні дитини. Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 25.08.2021 № 253 визначено способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , яке є чинним на теперішній час і ніким не оскаржувалося, тому воно є обов`язковим до виконання.

Відповідно до цього рішення орган опіки і піклування розглянув повторно доводи батьків та запропоновані ними варіанти участі батька у спілкуванні з дитиною і прийшов до висновку, що слід визначити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щосереди з 17:00 год. до 20:00 год. і щонеділі з 15:00 год. до 20:00 год. При цьому місце зустрічі визначається матір`ю ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 за погодженням обох сторін.

Апеляційний суд вважає, що висновок органу опіки і піклування у цій справі є достатнім і повним та таким, що дасть можливість батьку брати участь у гармонійному розвитку дитини, яка ще є малолітнім і не може сам правильно визначитися з часом, необхідним для спілкування у спосіб, запропонований батьком.

Доводи апелянтів щодо встановлення іншого порядку зустрічі батька з малолітнім сином ОСОБА_3 не заслуговують на увагу. В апеляційному суді представник органу опіки і піклування дала чіткі пояснення, що залишати дитину для ночівлі з батьком чи перебування його з батьком і родичами на час канікул чи у вихідні і святкові дні є передчасним, оскільки дитина ще не досягла такого рівня розвитку і має стан здоров`я, який не дозволяє таких зустрічей без погодження і контролю з боку матері.

При цьому колегія суддів зазначає, що доводи ОСОБА_1 про те, що батько неналежно піклується дитиною і такі дії негативно впливають на фізичний та психологічний стан дитини не підтверджені належними та допустимими доказами і не можуть бути підставою для обмеження права спілкування та зустрічі сина з батьком. Обов`язки і права як ОСОБА_1 , так ОСОБА_2 визначені чинним законодавством, є рівними і не можуть бути обмежені без законних на те підстав. Також факт проживання дитини з мамою не може бути підставою для перешкод у спілкуванні дитини з батьком.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, визначаючи запропонований батьком дитини інший спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , не врахував належним чином рекомендацій третьої особи щодо участі батька у вихованні дитини, зазначених у рішенні виконавчого комітету Калуської міської ради від 25.08.2021 № 253 з урахуванням вимог ст. 158 СК України. Тому за відсутності в матеріалах справи доказів, які вказують на існування інших обставин, визначених ст. 159 СК України суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про його зміну і, як наслідок, відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнив частково позов ОСОБА_2 без наведення мотивів відхилення рішення органу опіки і піклування.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення за позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з нею, суд першої інстанції правильно врахував, що малолітній син ОСОБА_3 постійно проживає з мамою, де йому створені належні умови розвитку, навчання, проживання і виховання. ОСОБА_1 забезпечує нормальний всебічний розвиток дитини, а тому обґрунтовано визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , з мамою ОСОБА_1 , з чим погоджується і апеляційний суд.

Вирішуючи позовні вимоги сторін про визначення способу зустрічей батька із дитиною та участі у її вихованні колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, ураховуючи вищенаведені доводи цієї постанови.

Суду першої інстанції також не звернув своєї уваги на те, що вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні сина позивачем у зустрічному не ставилося, а тому висновок суду у резолютивній частині рішення про таке зобов`язання підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 03 листопада 2021 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа: служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення порядку зустрічей із дитиною; в частині зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба в справах дітей Калуської міської ради про визначення способу зустрічей із дитиною для спілкування з нею та участі у її вихованні та щодо зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у вихованні сина скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

-щосереди з 17:00 год. до 20:00 год.

-щонеділі з 15:00 год. до 20:00 год.

Місце зустрічі визначається матір`ю ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 за погодженням обох сторін.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду першої інстанції щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_2 908 грн судового збору залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.В. Пнівчук