Ухвала

Іменем України

09 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 466/9677/19

провадження № 61-1773ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б. у справі за позовом ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у справі за первісним позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за централізоване опалення та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за централізоване опалення за період з 01 вересня 2016 року по 31 березень 2020 року у розмірі 21 016,09 грн, інфляційні втрати - 1 688,10 грн, 3% річних - 742,90 грн та 2 131,20 грн сплаченого судового збору.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до ЛМКП «Львівтеплоенерго» із зустрічним позовом, в якому просили зобов`язати відповідача надати правовстановлюючі документи, що стверджують правосуб`єктність юридичної особи, яка вимагає сплатити кошти за теплопостачання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за централізоване опалення за період з 22 листопада 2016 року по 31 березня 2020 року у розмірі 19 735,65 грн, інфляційні втрати - 1 639,60 грн, 3 % річних - 721,08 грн та 2 131,20 грн сплаченого судового збору, а всього 24 227,53 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про зобов`язання надати правовстановлюючі документи, що стверджують правосуб`єктність юридичної особи, відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року залишено без руху, після невиконання якої ухвалою Львівського апеляційного суду від

09 липня 2021 року апеляційна скарга визнана неподаною та повернута у зв`язку з несплатою судового збору.

Роз`яснено скаржникам, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Зазначені рішення мотивовані тим, що скаржники посилалися на Закон України «Про захист прав споживачів» та вважали, що звільнені від сплати судового збору. Вони могли б бути звільнені від сплати судового збору за оскарження рішення суду в частині відмови у задоволенні їх зустрічного позову, проте вони оскаржили рішення лише в частині вирішення первісного позову ЛМКП «Львівтеплоенерго», тому повинні сплатити судовий збір у відповідному розмірі, оскільки відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повторно звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року, в якій просили поновити строк на апеляційне оскарження та вказували про звільнення їх від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року визнано неподаною та повернуто скаржникам.

Апеляційний суд вказав, що згідно з положеннями статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із засад (принципипів) цивільного судочинства. Враховуючи повторне подання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 апеляційної скарги на одне і те ж судове рішення, з тими ж самими процесуальними порушеннями, про які вказувалось в ухвалах Львівського апеляційного суду від 26 квітня

2021 року та від 09 липня 2021 року, такі дії учасників судового процесу є зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства. ЦПК України зобов`язує суд вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Визнання неподаною та повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

27 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року.

ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної ухвали отримано нею 28 грудня 2021 року. На підтвердження зазначених обставин до касаційної скарги додано відповідні докази.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ураховуючи те, що касаційну скаргу подано 27 січня 2022 року, тобто протягом тридцяти днів з дня, коли особа отримала оскаржену ухвалу, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення скаржників від сплати судового збору, оскільки згідно висновку Великої Палати Верховного Суду України, викладеного у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16, звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Згідно з пунктом 11 частини другої статті 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесена до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Відповідно частини першої, пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом(частини третя - четверта статті 44 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року в справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19) зазначено, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Встановивши, що при зверненні з апеляційною скаргою повторно

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не сплатили судовий збір та заявили про звільнення їх від сплати судового збору з посиланням на ті ж підстави, що і при поданні первинної апеляційної скарги, яка ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 липня 2021 року повернута, посилання на інші підстави звільнення від сплати судового збору відсутні, апеляційний суд обґрунтовано визнав такі дії зловживанням процесуальними правами, а апеляційну скаргу повернув.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня

1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 466/9677/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат