ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 січня 2022 року

м. Харків

справа №642/6961/19

провадження №22-ц/818/1153/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року, постановлене під головуванням судді Бородіної О.В. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 08 вересня 2021 року), -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію поширену ОСОБА_2 на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook 21.05.2019 року :«…СБУ # Носач # Прищепа тратят время на выполнение поручения #Прокуратуры Харьковской области # Данильченко, с целью фабриковать очередные уголовные дела в отношении меня и членов моей семьи!....». Зобов`язано ОСОБА_2 протягом п`яти днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати вказану інформацію шляхом розміщення резолютивної частини даного рішення суду на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook під заголовком «Спростування». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що використовуючи прізвище « ОСОБА_4 » разом із знаком «#», відповідач намагався привернути увагу, у тому числі прокурора Харківської області, до стану правоохоронної системи, якості виконуваних публічних функцій, висловлюючи свою суб`єктивну думку про події, які відбувалися з ним та його сім`єю в окреслений публікацією період часу. Поширена інформація, яка визнана судом недостовірною, жодним чином не стосується особи позивача. Така інформація розміщена у соціальній мережі на власній сторінці автора, де висловлена власна точка зору стосовно подій, які із ним відбувалися. При цьому будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації; та, відповідно, не є предметом судового захисту. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушення свободи на власну точку зору. Поширена інформація не містить фактичних даних про особу позивача та його конкретних дій у визначений час та визначеному місці. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано межу допустимої критики щодо публічної особи. Крім того, відповідач просив суд судові витрати покласти на позивача; вказував, що він поніс витрати як на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, так і витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Никоновою М.О. подана заява про розгляд справи за її відсутності. При цьому представник позивача просила суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року оскаржується відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог. Позивачем рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, викладена відповідачем 21.05.2019 року на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook, стосується безпосередньо ОСОБА_1 . Зміст висловів відповідача інформує широку аудиторію мережі Інтернет про протиправну діяльність в тому числі Прокуратури Харківської області, до яких відносить й особу ОСОБА_1 , який на той час обіймав посаду прокурора Харківської області, через вказання у публікації на прізвище ОСОБА_4 за посередництвом посилання (хештегу - який дає можливість групувати подібні повідомлення з метою отримання набору інформації, який його містить). Вказана інформація не може вважатись оціночним судженням, є недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності та честі, на недоторканність ділової репутації. Висловлювання ОСОБА_2 містять фактичні твердження про факти порушення позивачем Конституції України, вчинення ним протиправних дій, які містять ознаки складу злочину, відповідальність за які встановлена КК України. Така інформація підлягає спростуванню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 21 травня 2019 року на своїй сторінці в соціальній мережі Fасеbоок ОСОБА_2 викладено публікацію із наступним змістом: «# ГПУ# Луценко # СБУ # Грицак. В последнее время в отношении меня поступают угрозы жизни и здоровью. Мной 03.05.2018 были подписаны заявления в СБУ и прокуратуру Харьковской области о преступном сговоре правоохранителей и # ОПГ по подготовке нападения на меня!!! 02.09.2017 года вышел из дома и не вернулся до настоящего времени мой брат ОСОБА_5 , накануне похищения брата, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 области #Данильченко, с целью фабриковать очередные уголовные дела в отношении меня и членов моей семьи! # Прокуратурой # Харьковской области и совершено множество уголовных преступлений, которые тщательно скрывает # ГПУ» (а.с. 18 т.1).

Крім того 04 червня 2019 року на своїй сторінці в соціальній мережі Fасеbоок відповідач розмістив відео наступного змісту: «Здравствуйте, моє обращение направлено губернатору Харьковской области Светличной Юлии Александровне. Прошу ее сделать мне с ней встречу, прием, как гражданина Украины для того, чтобы сообщить ситуацию, сложивщуюся в Харьковской области с правоохранительными органами, которые в данном регионе не становятся на защиту граждан, а делают совершенно противоправные действия. А именно в августе 2016 года на меня было совершено разбойное нападение, в результате чего прокуратура Харьковской области вместо раскрытия разбойного нападения вручила подозрение потерпевшему. В сентябре 2017 года пропал без вести мой брат. Также мной было установлено и поданны заявления, что СБУ ОСОБА_7 области до событий, когда пропал мой брат, и после зтого проводило незаконное наружное наблюдение. Мной были поданы заявления, на них никто не реагирует, никто не отвечает на эти заявления. В отношении моей семьи постоянно поступают угрозы жизни, здоровью, в связи с чем,есть тому, подтверждения, поданны заявления в правоохранительные органы. Первого июня 2019 года во дворе дома, где я проживаю неизвестные лица подожгли наш семейный автомобиль. В связи с тем, что, как я уже ранее говорил, работники прокуратуры, работники СБУ говорят, что их руководство, не скрывая, озвучивает на совещаниях, что эти задачи им ставит администрация. Они не конкретизируют, какая, но в ОСОБА_7 области она у нас одна, в связи с чем прошу Вас меня принять, выслушать. Я предоставлю документи, подтверждающие противоправные действия прокуратури Харьковской области и СБУ, и прошу Вас, как губернатора, в эту ситуацию вмешаться. Так как данные руководители зтих структур своими незаконными действиями портят имидж области и портят имидж Вам, и все Ваши труды, которые мы наблюдаем, все Ваши рейтинги, в которых Ви занимаете первые места, сводятся к нулю их беспределом и их действиями. Спасибо, буду ждать связи, когда меня к Вам пригласят».

27 червня 2019 року відповідачем на своїй сторінці в соціальній мережі Fасеbоок здійснено публікацію, у якій висловлено наступні тези: «Знайомтеся з відомою у прокуратурі області особою Юрієм на прізвисько « ОСОБА_8 », зазначену особу було призначено прокурором Харківської області ОСОБА_1 наглядати за всіма незаконними порубками на території області, збирати з лісхозів данину для прокурора області, а також вирішувати питання щодо закриття кримінальних проваджень в прокуратурах районів щодо незаконних рубок лісу та контрабанди деревини».

Також, на інтернет-порталах та інтернет-сторінках інформаційних агентств « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «Newsroom», «Роliteka», «ОРД», «Му.новости» опубліковані статті, в яких Відповідач звинувачує Позивача та начальника УСБУ у Харківській області ОСОБА_9 в організації та скоєнні злочинів, основною тезою яких стали наступні висловлювання Відповідача: «По их указанию спалили машину, по их указанию в отношении меня был совершен разбой, по их указанию на меня сфабрикованы уголовные дела» :

- ІНФОРМАЦІЯ_4 у статті «Чиновник обвиняет в поджоге своего джипа прокурора области и начальника УСБУ» від 01.06.2019;

- https://www.newsroom.kh.ua/news/v-harkove/chinovnik-obvinyaet-sbu-i-prokuraturu-v-podzhoge- у статті «В Харькове чиновник обвиняет руководство СБУ и прокуратуры в поджоге джипа» від 04.06.2019;

- https://kharkov/politeka/net/kharkov/1045353-figurant-ugolovnyh-del-privez-podgorevshij-vnedorozhnsk-v-centr-kharkova-chto-stoit-za-perfoomansom/- у статті « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 04.06.2019;

- https://ord-ua.com/2019/06/05/harkovskij-chinovnik-obvinil-sbu-v-podzhoge-dzhipa/- у статті « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 05.06.2019.

- https://my.ua/news/cluster/2019-06-04-figurant-ugolovnyh-del-privez-podgorevshij-vnedorozhnsk-v-centr-kharkova-chto-stoit-za-perfoomansom- у статті « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Сторони не заперечують, що ОСОБА_1 станом на час поширення інформації, про спростування якої просить позивач, перебував на посаді прокурора Харківської області.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що інформація, яка розміщена відповідачем на своїй сторінці в соціальній мережі Fасеbоок, порушує його особисті немайнові права на повагу до честі, гідності, недоторканості ділової репутації. Є негативною, неправдивою та такою, що підлягає спростуванню. Позивач зазначає, що інформація, викладена у вищевказаних публікаціях та відеороліку, жодним чином не відповідає дійсності і спрямована виключно на привернення уваги до нього, як до службової особи, яка очолювала регіональну установу з метою підриву його ділової репутації. При цьому жодних неправомірних дій ним стосовно ОСОБА_2 не вчинялося. Дана інформація є неправдивою, викладеною у непристойній, образливій формі та не відповідає дійсності, що в свою чергу дискредитувало етичну поведінку позивача під час виконання службових обов`язків. ОСОБА_1 вказує, що з огляду на характер використаних мовних засобів, інформація, поширена відповідачем, є твердженням про факти, яких не існувало, а вживання слів «...по их указанию спалили машину, по их указанию в отношении меня был совершен разбой, по их указанию на меня сфабрикованы уголовные дела » , « ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 области # ОСОБА_4 , с целью фабриковать очередные уголовные дела в отношении меня и членов моей семьи» свідчить про наявність підстав вважати його винним у вчиненні злочинів стосовно відповідача. Позивач вказує, що поширена інформація є твердженням про конкретний факт стосовно нього, якого не існувало. Вважає, що така інформація підлягає спростуванню відповідачем.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року оскаржується відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог, та переглядається судом апеляційної інстанції саме в частині інформації, поширеної ОСОБА_2 на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook 21.05.2019 року :«…СБУ # Носач # Прищепа тратят время на выполнение поручения #Прокуратуры Харьковской области # Данильченко, с целью фабриковать очередные уголовные дела в отношении меня и членов моей семьи!....». В іншій частині рішення суду першої інстанції від 25 серпня 2021 року та додаткове рішення суду першої інстанції від 08 жовтня 2021 року не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до положень ст. 3 та 28 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Також ст. 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Як вбачається з п. 15 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна , Прагер і Обершлік ) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).

Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Матеріали справи свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook поширена, в тому числі, інформація, наступного змісту:«…СБУ # Носач # Прищепа тратят время на выполнение поручения #Прокуратуры Харьковской области # Данильченко, с целью фабриковать очередные уголовные дела в отношении меня и членов моей семьи!....».

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

З матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується саме позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб.

Проаналізувавши інформацію, наведену у спірній публікації, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, встановлено, що така інформація не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо. Тому наявні підстави вважати, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження.

Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій (дифамаційні обвинувачення).

Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями.

Опубліковані про позивача відомості, не ґрунтуючись на жодних фактичних даних, є такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що інформація, поширена ОСОБА_2 на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook 21.05.2019 року :«…СБУ # Носач # Прищепа тратят время на выполнение поручения #Прокуратуры Харьковской области # Данильченко, с целью фабриковать очередные уголовные дела в отношении меня и членов моей семьи!....», - є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , тому наявні підстави для зобов`язання ОСОБА_2 протягом п`яти днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати вказану інформацію шляхом розміщення резолютивної частини даного рішення суду на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook під заголовком «Спростування».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 03.02.2022 року.