Справа № 301/3880/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2022 р.

Іршавський районний суд

Закарпатської області

в складі:

головуючого - судді Золотар М.М.

при секретарі - Пекар О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іршава справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Посилається на те, що транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель Т5, 2004 року випуску, шасі (кузов, рами) № НОМЕР_1 , колір - ЧЕРВОНИЙ, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Іршавським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Закарпатській області 14.04.2008 року, зареєстрований за ОСОБА_2 .

15 липня 2008 року позивач попередньо домовившись з ОСОБА_2 з метою приховання договору купівлі-продажу для зменшення витрат зі сплати коштів, пов`язаних з реєстрацією транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель Т5, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , уклали довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Л.Є. та зареєстрована в реєстрі за № 2524, якою відповідачка уповноважила ОСОБА_1 керувати та розпоряджатися вказаним автомобілем (продавати, обміняти, здавати в оренду, передавати в позичку, змінити номерні агрегати і вузли, надав право на поїздки за кордон тощо). За даний транспортний засіб ОСОБА_1 сплатив відповідачці грошову суму в розмірі 19 700 доларів США (курс 1 долара СІЛА, згідно курсу НБУ становив 4.84 гривень.

Разом із автомобілем відповідач передав новому власнику свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, чим підтвердив свої наміри щодо відчуження автомашини. Після укладених угод позивач вільно та безперешкодно володіє та користується транспортним засобом в своїх особистих потребах.

Однак, на сьогоднішній день у нього відсутня можливість звернутися в територіальний сервісний центр МВС України для переоформлення права власності на транспортний засіб шляхом видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на його ім`я, оскільки транспортний засіб до цього часу оформлений на відповідачку.

Таким чином в дійсності між позивачем та відповідачем був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого відповідач передав у власність позивача автомобіль, а останній прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів, визначену між сторонами,

Тому довіреність була видана відповідачем виключно з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу, який він з відповідачем насправді вчинили, тому до відносин нас, як учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який вони мали на увазі, тобто який приховали, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю, як правочином, вони свідомо документально оформили її, але насправді були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу,

Підтвердженням того, що був укладений удаваний правочин свідчить те, що фактично позивачу були передані всі повноваження власника, в тому числі ті, що пов`язані з розпорядженням автомобіля, виїздом за кордон, зняття його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності з метою приховання іншого правочину - купівлі-продажу автомобіля.

Тому, на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу до позивача перейшло право власності на вказаний вище транспортний засіб, зокрема право володіння, користування та розпорядження цим майном, що випливає з положень ст. ст. 316. 317, 319 ЦК України,

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а подав заяву ( а. с. 4), якою позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути в його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином ( а. с. 18, 22, 23), причини неявки суду не повідомила.Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель Т5, 2004 року випуску, шасі (кузов, рами) № НОМЕР_1 , колір - ЧЕРВОНИЙ, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Іршавським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Закарпатській області 14.04.2008 року, зареєстрований за ОСОБА_2 .

15 липня 2008 року позивач попередньо домовившись з ОСОБА_2 з метою приховання договору купівлі-продажу для зменшення витрат зі сплати коштів, пов`язаних з реєстрацією транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель Т5, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , уклали довіреність ( а. с. 8), посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Л.Є. та зареєстрована в реєстрі за № 2524, якою відповідачка уповноважила ОСОБА_1 керувати та розпоряджатися вказаним автомобілем (продавати, обміняти, здавати в оренду, передавати в позичку, змінити номерні агрегати і вузли, надав право на поїздки за кордон тощо). За даний транспортний засіб ОСОБА_1 сплатив відповідачці грошову суму в розмірі 19 700 доларів СІЛА (курс 1 долара США, згідно курсу НБУ становив 4.84 грн.), що підтверджується розпискою від 15.07,2008 року (а. с. 7), якою підтверджується факт укладення між ними договору купівлі - продажу.

Разом із автомобілем відповідач передав новому власнику свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, чим підтвердив свої наміри щодо відчуження автомашини. Після укладених угод позивач вільно та безперешкодно володіє та користується транспортним засобом в своїх особистих потребах.

Однак, на сьогоднішній день у нього відсутня можливість звернутися в територіальний сервісний центр МВС України для переоформлення права власності на транспортний засіб шляхом видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на його ім`я, оскільки транспортний засіб до цього часу оформлений на відповідачку.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчиняли. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як передбачено, п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними» від Об листопада 2009 року, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним права та обов`язки сторін виникають, але не ті що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Крім того, Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Таким чином в дійсності між позивачем та відповідачем був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого відповідач передав у власність позивача автомобіль, а останній прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів, визначену між сторонами,

Тому довіреність була видана відповідачем виключно з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили, тому до цих відносин необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який мався на увазі, тобто який вони приховали, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю, як правочином, сторони свідомо документально оформили її, але насправді були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу,

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму,

Як передбачено ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому,

Підтвердженням того, що був укладений удаваний правочин свідчить те, що фактично позивачу були передані всі повноваження власника, в тому числі ті, що пов`язані з розпорядженням автомобіля, виїздом за кордон, зняття його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності з метою приховання іншого правочину - купівлі-продажу автомобіля.

Тому, на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу до позивача перейшло право власності на вказаний вище транспортний засіб, зокрема право володіння, користування та розпорядження цим майном, що випливає з положень ст. ст. 316. 317, 319 ЦК України,

Відповідно до ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як передбачено ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій власний розсуд, а на підставі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в праві користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, відповідно до абзацу 12 п.8 Постанови Кабінету міністрів України №1388 від 07.09.1998 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність вимог позивача, тому такі підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 81, 89, 149, 150, 153, 263-265, 268, 272, 273, 280, 281-285 ЦПК України,ст. ст. 235, 319, 386, 392, 655, 656 ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , індекс 90212, адреса проживання, АДРЕСА_1 право власності на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель Т5, 2004 року випуску, шасі (кузов, рами) № НОМЕР_1 , колір - ЧЕРВОНИЙ, реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуючий: М. М. Золотар