ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 655/655/20 Головуючий в І інстанції: Посунько Г.А.
Номер провадження: 22-ц/819/256/22 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Сікорська Я.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бітюри Анатолія Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 липня 2021 року, у складі судді Посунько Г.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 38 000,00 грн та судові витрати.

Позов, з посиланням, зокрема, на положення ст.ст.526, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, обґрунтований наступним.

Згідно Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 13 березня 2019 року він є власником автомобіля "Renault Laguna", 2005 року випуску, який доставив йому із-за кордону ОСОБА_1 . При розмитненні автомобіля останній повідомив, що необхідно здійснити заміну двигуна. Він і здійснив заміну.

Під час експлуатації ним (тобто позивачем) вказаного автомобіля виникла необхідність у його ремонті. Після огляду та діагностування автомобіля ОСОБА_1 йому повідомив, що автомобіль потребує заміни двигуна в цілому через ряд несправностей, і вже сам запропонував полагодити автомобіль та здійснити заміну двигуна.

Відповідачем особисто було складено перелік деталей автомобіля, які потребували заміни, та визначено вартість проведення робіт, яка складала 38 000,00 грн.

В подальшому він (тобто позивач) передав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 38000 грн. та автомобіль, а останній пообіцяв виконати ремонт транспортного засобу в строк до 16 листопада 2019 року.

В порушення домовленості відповідач ОСОБА_1 не ремонтував автомобіль та відмовився повернути грошові кошти, отримані ним від позивача.

За таких умов 16 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 власноручно склав та підписав боргову розписку, якою зобов`язався повернути йому (позивачу) грошові кошти в сумі 38000 грн.

Таким чином, грошові кошти у розмірі 38 000,00 грн, надані ним відповідачу як передплата за заміну двигуна автомобіля та оплату вартості проведених робіт, набули статусу позики, яка ним (тобто позивачемґ0 була надана відповідачу.

Під час написання тексту розписки про своє зобов`язання повернути йому (тобто позивачу) грошові кошти в розмірі 38 000,00 грн за ремонт автомобіля відповідач навмисно не вказав дату повернення боргу, оскільки у цьому разі строк виконання зобов`язання не настає.

До 27 грудня 2019 року він (позивач) неодноразово телефонував відповідачу, відвідував його місце проживання, але жодного разу не вдалося поспілкуватися з ним, оскільки той уникає зустрічі і не повідомляє про час виконання ним свого зобов`язання з повернення коштів.

З урахуванням наведеного він (тобто позивач) вважає, що строк виконання зобов`язання настав з моменту написання ним відповідної розписки, а тому він не має іншого способу, крім судового, захистити своє порушене право на повернення боргу.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь вказані кошти та судові витрати за сплачений судовий збір.

Ухвалою суду першої інстанції від 09.09.2020 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом й ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.21).

05 жовтня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, пославшись на таке.

Зазначив, пославшись на правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16, від 22.08.2019 року у справі № 369/3340/16-ц та інших, а також на положення ст.ст.1046, 1047, 202, 207, 530 ЦК України, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позивальником суми коштів в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику.

Вказав, що як вбачається з додатків до позовної заяви, відповідно до розписки від 16.10.2019 року, він (тобто відповідач) нібито заборгував позивачу за ремонт автомобіля суму грошей у розмірі 38 000,00 грн. Однак, в розписці відсутній термін повернення, не зазначено адреси проживання свідків, не зазначено про отримання вказаних коштів ним (тобто відповідачем) у борг.

Таким чином, на підставі викладеного просив у позові відмовити (а.с.27-29).

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.43).

26 січня 2021 року від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він, повторюючи свою вимогу про стягнення з відповідача на свою користь 38 000,00 грн та судових витрат, звернув увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц, відповідно до якої зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога. Згідно з принципом jura novit curia("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація учасником справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

При цьому зазначив, що він надав відповідачу кошти в сумі 38 000,00 грн у якості плати за проведений ремонт свого автомобіля, але відповідач вказаний ремонт не здійснив, а отримані у якості авансу кошти не повернув. На підтвердження своїх зобов`язань по поверненню йому (позивачу) коштів у сумі 38 000,00 грн, сплачених ним за ремонт свого автомобіля, відповідач надав йому (позивачу) розписку від 16.10.2019 року.

З урахуванням фактичних обставин (заміна боргу за договором підряду на позикове зобов`язання) ним (позивачем) було помилково не зазначено у позові у якості підстави позовних вимог приписи ст.1053 ЦК України (новація боргу у позикове зобов`язання) (а.с.48).

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача пояснив, що 25 березня 2019 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 в усній формі був укладений договір підряду, за умовами якого позивач доручив відповідачу здійснити ремонт автомобіля "Renault Laguna", а саме: замінити двигун та усунути дрібні несправності. Сторони обумовили вартість ремонтних робіт в сумі 38 000 грн, які позивач передав відповідачу в той же день - 25 березня 2019 року.

Відповідач не виконав свої зобов`язання, не відремонтував автомобіль та не повернув позивачу отримані від нього кошти.

16 жовтня 2019 року борг, що виник з договору підряду, був замінений позиковим зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , про що ним була складена боргова розписка.

Оскільки розпискою не було встановлено строк повернення позики, тому цей строк визначається моментом пред`явлення вимоги.

05 червня 2020 року позивач ОСОБА_2 пред`явив відповідачу ОСОБА_1 вимогу повернути борг до 05 липня 2020 року. Проте, в добровільному порядку відповідач борг не повернув.

На підставі викладеного просив задовольнити позов.

У судовому засіданні суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 та його представник заперечили проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково відповідач пояснив, що між ним та позивачем ОСОБА_2 не було ніяких домовленостей щодо ремонту автомобіля позивача "Renault Laguna". Він ніколи не отримував від позивача жодних грошових коштів. Між сторонами не було ніяких домовленостей щодо позики. Розписку, на яку посилається позивач, він власноручно написав та підписав внаслідок застосування до нього позивачем ОСОБА_2 психологічного тиску та погроз.

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 липня 2021 року позовні вимоги були задоволені, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 38 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн, а всього - 38 768,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 25 березня 2019 року між сторонами в усній формі було укладено договір підряду, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 зобов`язався в строк 16 листопада 2019 року виконати ремонт належного позивачу автомобіля "Renault Laguna" (заміна двигуна та усунення дрібних несправностей) за завданням його власника - позивача ОСОБА_2 , а останній зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу. 25 березня 2019 року на виконання умов договору підряду позивач ОСОБА_2 здійснив попередню оплату виконаних робіт, сплативши відповідачу ОСОБА_1 вартість ремонтних робіт в сумі 38000 грн. В обумовлений сторонами строк відповідач ОСОБА_1 не виконав ремонт вказаного автомобіля, внаслідок чого в нього виник борг перед позивачем ОСОБА_2 в розмірі отриманої попередньої оплати - в сумі 38000 грн. 16 жовтня 2019 року борг, що виник з договору підряду, у встановленому законом порядку сторони замінили позиковим зобов`язанням.

Також суд виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх пояснень про те, що між ним та позивачем ОСОБА_2 не було ніяких домовленостей щодо ремонту автомобіля, він ніколи не отримував від позивача ніяких грошових коштів, між сторонами не було жодних домовленостей щодо новації боргу в позикове зобов`язання. При цьому суд вважав, що вказані пояснення відповідача повністю спростовуються поясненнями позивача та представника позивача, а також оригіналом боргової розписки, складеної 16 жовтня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 , в якій він підтвердив наявність в нього боргу перед позивачем ОСОБА_2 в сумі 38000 грн.

Також суд виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх пояснень про те, що боргову розписку він написав та підписав внаслідок застосування до нього позивачем ОСОБА_2 психологічного тиску та погроз.

Також суд виходив з того, що пояснення відповідача ОСОБА_1 про те, що боргова розписка не може бути належним доказом боргового зобов`язання через відсутність в ній дати повернення боргу, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на положення ч.1 ст.1049 ЦК України, яка передбачає випадки, коли договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги. При цьому суд встановив, що 05 червня 2020 року позивач ОСОБА_2 пред`явив відповідачу ОСОБА_1 вимогу повернути борг в сумі 38 000 грн в строк до 05 липня 2020 року, направивши про це письмове повідомлення (а.с.4), яке відповідачем було отримано 12 червня 2020 року, що підтверджується його підписом на поштовому повідомленні (а.с.5).

Також суд критично оцінив пояснення відповідача про те, що боргова розписка не може бути належним доказом боргового зобов`язання через відсутність в ній відомостей про місце проживання свідків. При цьому суд виходив з того, що інформація про місце проживання свідків не відноситься до істотних умов договору підряду та договору позики. А в ході розгляду даної цивільної справи сторони не заявляли клопотань про допит свідків, вказаних в борговій розписці.

У своїй апеляційній скарзі адвокат Бітюра Анатолій Анатолійович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові. При цьому скаржники послалися на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначив, пославшись на правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16, від 22.08.2019 року у справі № 369/3340/16-ц та інших, а також на положення ст.ст.1046, 1047, 202, 207, 530 ЦК України, що поза увагою суду залишилось те, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позивальником суми коштів в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику.

Також вказав, що судом не враховано того, що відповідно до розписки від 16.10.2019 року він (тобто відповідач) нібито заборгував позивачу за ремонт автомобіля суму грошей у розмірі 38 000,00 грн. Однак, в розписці відсутній термін повернення, не зазначено адреси проживання свідків, не зазначено про отримання вказаних коштів ним (тобто відповідачем) у борг.

Також зазначив, що суд не прийняв до уваги того, що позивач в ході судового розгляду 26.01.2021 року, тобто вже після закриття підготовчого провадження, змінив підстави позову, а суд врахував змінені підстави позову, які подані в порушення ч.3 ст.49 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 13.03.2019 року позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля "Renault Laguna", реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.6).

Вказане Свідоцтво видане на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.03.2019 року (а.с.7).

Відповідно до розписки від 16.10.2019 року, складеною російською мовою, ОСОБА_1 , 1973 року народження, що проживає в АДРЕСА_1 , винен ОСОБА_2 за ремонт транспортного засобу Рено Лагуна 38000 грн, які зобов`язується повернути (а.с.30).

У вказаній розписці зазначено, що вона складена у присутності двох свідків ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), наявні підписи зазначених свідків.

Згідно Повідомленню від 05 червня 2020 року позивач ОСОБА_2 направив відповідачу ОСОБА_1 вказане Повідомлення з вимогою повернути грошові кошти в сумі 38 000 грн в строк до 05 липня 2020 року, які були надані останньому відповідно до розписки від 16.10.2019 року (а.с.4).

Вказане Повідомлення було отримано відповідачем 12 червня 2020 року, що підтверджується його підписом на поштовому повідомленні (а.с.5).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Згідно ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч.2 ст.837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч.1 ст.846 ЦК України с троки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно ч.2 ст.846 ЦК України якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст.849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Згідно ч.2 ст.849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно ч.3 ст.849 ЦК України якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Поясненнями позивача та його представника, а також оригіналом боргової розписки, складеної 16 жовтня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 , в якій він підтвердив наявність в нього боргу перед позивачем ОСОБА_2 в сумі 38000 грн, підтверджується той факт, що 25 березня 2019 року між сторонами в усній формі було укладено договір підряду, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 зобов`язався в строк 16 листопада 2019 року виконати ремонт належного позивачу автомобіля "Renault Laguna" (заміна двигуна та усунення дрібних несправностей) за завданням його власника - позивача ОСОБА_2 , а останній зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу. 25 березня 2019 року на виконання умов договору підряду позивач ОСОБА_2 здійснив попередню оплату виконаних робіт, сплативши відповідачу ОСОБА_1 вартість ремонтних робіт в сумі 38000 грн. В обумовлений сторонами строк відповідач ОСОБА_1 не виконав ремонт вказаного автомобіля, внаслідок чого в нього виник борг перед позивачем ОСОБА_2 в розмірі отриманої попередньої оплати - в сумі 38000 грн. 16 жовтня 2019 року борг, що виник з договору підряду, у встановленому законом порядку сторони замінили позиковим зобов`язанням.

Згідно ч.1 ст.1053 ЦК України ("Новація боргу у позикове зобов`язання") за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.

Згідно ч.2 ст.1053 ЦК України заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України:

--- за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (частина 1);

--- договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина 2).

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з положеннями ст.1049 ЦК України:

--- позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, зокрема грошові кошти в строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1);

--- позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у своїх постановах, зокрема у постанові від 18.07.2018 року у справі № 143/280/17.

Частинами 1 і 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

За положеннями ст.1051 ЦК України:

--- позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (абз.1 ч.1);

--- якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (абз.2 ч.1).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16.

Згідно із ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 609/67/18 (провадження № 61-43444св18) зазначено наступне:

"Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а "домовленість про новацію", про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації.

Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання".

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи й дав належну оцінку зібраним у справі доказам, а тому прийшов до вірного висновку про те, що в обумовлений сторонами строк відповідач ОСОБА_1 не виконав ремонт належного позивачу автомобіля, внаслідок чого в нього виник борг перед позивачем ОСОБА_2 в розмірі отриманої попередньої оплати - в сумі 38000 грн. 16 жовтня 2019 року борг, що виник з договору підряду, у встановленому законом порядку сторони замінили позиковим зобов`язанням, тобто має місце новація. Також суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що пояснення відповідача ОСОБА_1 про те, що боргова розписка не може бути належним доказом боргового зобов`язання через відсутність в ній дати повернення боргу, є неспроможними з огляду на положення ч.1 ст.1049 ЦК України, яка передбачає випадки, коли договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги. При цьому суд встановив, що 05 червня 2020 року позивач ОСОБА_2 пред`явив відповідачу ОСОБА_1 вимогу повернути борг в сумі 38 000 грн в строк до 05 липня 2020 року, направивши про це письмове повідомлення (а.с.4), яке відповідачем було отримано 12 червня 2020 року, що підтверджується його підписом на поштовому повідомленні.

У зв`язку зазначеним вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд, пославшись на те, що інформація про місце проживання свідків не відноситься до істотних умов договору підряду та договору позики,обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що боргова розписка не може бути належним доказом боргового зобов`язання через відсутність в ній відомостей про місце проживання свідків.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не доведено належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, зокрема, на те, що боргову розписку він написав та підписав внаслідок застосування до нього позивачем ОСОБА_2 психологічного тиску та погроз.

До свого висновку суд першої інстанції дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції

Таким чином, встановивши зазначене, те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що відповідно до положень ст.ст.1046, 1047, 202, 207, 530 ЦК України розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником суми коштів в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що у цій справі за встановленими обставинами доведено наявність новації, тобто угоди про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами, що підтверджується розпискою від 16.10.2019 року. Тобто доведено, що в обумовлений сторонами строк відповідач ОСОБА_1 не виконав ремонт належного позивачу автомобіля, внаслідок чого в нього виник борг перед позивачем ОСОБА_2 в розмірі отриманої попередньої оплати - в сумі 38000 грн. 16 жовтня 2019 року борг, що виник з договору підряду, у встановленому законом порядку сторони замінили позиковим зобов`язанням. Посилання ж скаржника на правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду є недоречним, оскільки не є подібними обставини справи.

Також, підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на відсутність у розписці терміну повернення коштів, незазначення адреси проживання свідків та незазначення про отримання вказаних коштів ним (тобто відповідачем) у борг. При цьому апеляційний суд виходить з того, що, як вже було вказано, у даному випадку мала місце новація, та, як правильно зазначив суд першої інстанції, положення ч.1 ст.1049 ЦК України передбачають випадки, коли договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги. Суд же встановив, що 05 червня 2020 року позивач ОСОБА_2 пред`явив відповідачу ОСОБА_1 вимогу повернути борг в сумі 38 000 грн в строк до 05 липня 2020 року, направивши про це письмове повідомлення (а.с.4), яке відповідачем було отримано 12 червня 2020 року, що підтверджується його підписом на поштовому повідомленні (а.с.5).А до цього часу зобов`язання з повернення позивачу коштів в сумі 38 000,00 грн відповідачем не виконане. Інформація ж про місце проживання свідків не відноситься до істотних умов договору підряду та договору позики.

Крім того, підлягають відхиленню й посилання на зміну позивачем підстави позову вже після закриття підготовчого провадження. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що дане твердження є помилковим, оскільки заява про уточнення позовних вимог від 26.01.2021 року не містить у собі зміни підстави позову, адже про всі обставини справи позивачем було зазначено у своєму позові, а незазначення ним у позовній заяві буквального посилання на приписи ст.1053 ЦК України ("Новація боргу у позикове зобов`язання") не є підставою для відмови в позові. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога. Згідно з принципом jura novit curia("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація учасником справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бітюри Анатолія Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 21 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 08 лютого 2022 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська