печерський районний суд міста києва
Справа № 220/1030/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судового засідання - Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визначити місце проживання спільного з відповідачем сина ОСОБА_3 разом з нею.

В обґрунтування позову вказано, що встановлення місця проживання дитини з одним із батьків потрібно для виїзду за межі України.

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив.

Третьою особою у справі висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, не було складено, суду повідомлено, що позивач не зверталася до Служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

02 вересня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 28 серпня 2021 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

09 вересня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у загальному порядку.

02 грудня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті справи.

08 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримуються у повному обсязі, просить задовольнити.

12 січня 2022 року від третьої особи на електронну поштову скриньку суду надійшло повідомлення, що позивач не зверталася до Служби у справах дітей, позов визнається та просить розглянути справу без участі представника Служби.

Сторони, представник третьої особи у судове засідання не з`явилися.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

III. Фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується повторно виданим Великоновосілківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 06 грудня 2018 року свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , згідно з актовим записом № 90 від 16 жовтня 2007 року зареєстрованим виконавчим комітетом Старокримської міської Ради Кіровського району Автономної Республіки Крим, України /а. с. 6/.

Позивач проживає разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщені особи, зареєстрованими значаться за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06 грудня 2018 року № № , /а. с. 7, 8, 9/.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» неповнолітні громадяни України виїжджають з України за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта, службового паспорта, проїзного документа дитини, який видається дітям у віці до 18 років, або якщо вони вписані в закордонний паспорт одного з батьків, та у його супроводі.

Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб (3).

У відповідності до частини другої статті 29 Цивільного кодексу, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Оскільки неповнолітній син сторін ОСОБА_3 досяг чотирнадцятирічного віку, висновок органу опіки та піклування не є необхідним, для розв`язання спору щодо визначення місця проживання дитини.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина сторін - ОСОБА_4 з матір`ю.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн, який підлягає стягненню з відповідача, оскільки позов суд задовольняє.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 32, 48, 51, 55, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 3, 17, 19, 151-153, 155, 162 Сімейного кодексу України,

ст. ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства»,

ст. ст. 1-16, 29 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Старий Крим Автономної Республіки Крим) з його матір`ю - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Донецьк Донецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) судовий збір на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Донецьк Донецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова