Справа № 758/1422/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання - Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Подільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до районного суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті його бабусі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Луганське Маріїнського району Донецької області, що є тимчасово окупованою територією.

Заява мотивована тим, що заявник є онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Луганське, Маріїнського району, Донецької області. Зазначене місце смерті бабусі заявника є тимчасово окупованою територією України, а тому ним було отримано документи зразка, що використовується на тимчасово окупованій території. Внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України на теперішній час є неможливим, а єдиним шляхом для його отримання та захисту прав є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Просить встановити вказаний факт для отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку.

До початку судового засідання заявник подав заяву про розгляду справи за його відсутності, в якій також просив задовольнити заяву в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - органу ДРАЦС в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 316 ч.1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно наданої довідки № 3007- від 05.08.2019 р. заявник у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є має статус тимчасово переміщеної особи та має зареєстроване місце перебування за адресою: АДРЕСА_1 .

Наданими документами підтверджено, що померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабусею заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження матері заявника серії НОМЕР_1 , виданого 17.12.1960 р. Луганською с/радою Мар`їнського району Донецької області, в якому містяться відомості про батьків, зокрема про його матір ОСОБА_2 ; свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 26.08.2018 року, виданого Луганською с/радою Мар`їнського району Донецької області, з присвоєнням ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_3 ; свідоцтвом про народження заявника серії НОМЕР_3 , виданого повторно 11.10.1980 р. Луганською с/радою Мар`їнського району Донецької області, де в графі мати заявника зазначено російською мовою ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть від 08.06.2021 р., виданого Петровським відділом ЗАГС міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 80 років, місце смерті - с.Луганське Мар`їнського району Донецької області, про що складено актовий запис № 562.

Відповідно до довідки № 355 від 27.05.2021 р. про причину смерті, виданої лікувальним закладом, причиною смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є хронічна серцево-судинна недостатність.

Як вбачається з наданих документів, 12.01.2022 р. був складений актовий запис № 562 про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Луганське, Мар`їнського району, Донецької області, з видачею свідоцтва про смерть невстановленого державою Україна зразку. На час смерті особа була громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_4 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Луганське Мар`їнського району Донецької області.

Відповідно до Указу Президента України від 07.02.2019 р. № 32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», село Луганське Мар`їнського району Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, які є тимчасово окупованими територіями Донецької області. Тобто, як наслідок на даній території органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, судом встановлено, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 від 08.06.2021 р. видане на території, де органи державної та виконавчої влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє заявника, як родича померлої громадянки України, зареєструвати смерть ОСОБА_2 в органах ДРАЦС з видачею свідоцтва про смерть державного зразка та реалізувати свої права та обов`язки, пов`язані зі смертю особи.

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті в разі, якщо документи про смерть особи відсутні, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. ст. 1; 4 ч.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Оцінюючи свідоцтво про смерть, видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи - громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України.

Положеннями ст. ст.3,8,9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У листі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 № 985/0/208-21 судам надано роз`яснення, що відмова у вчиненні реєстраційної дії органами державної реєстрації актів цивільного стану не є обов`язковою для встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до статті 317 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справ зазначеної категорії необхідно також брати до уваги практику Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеке від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки документів про смерть фізичної особи громадянина України, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви про встановлення факту смерті бабусі заявника - ОСОБА_2 , оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику реалізувати питання виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав як його, так і померлої фізичної особи - громадянина України.

Отже, з огляду на зміст вказаних норм матеріального та процесуального права, слід дійти висновку, що встановлення факту смерті на підставі рішення суду є підставою для проведення реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, тобто визнання державою факту смерті громадянина України, і таке рішення саме по собі не змінює документів, що видаються цим органом, і є лише підставою для одержання таких документів.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що вимоги заявника є заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.317 ч.4 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, ст.ст.3,8, 9 Конституції України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст.ст.4, 10, 13, 95, 258-260, 263, 264-265, ст.315 ч.1 п. 8,ст.316 ч.1, 317, 353, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Подільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Ясинувата Ясинуватського району Донецької області, зареєстрованої на час смерті за адресою: АДРЕСА_2 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - Україна, Донецька область, Мар`їнський район, с.Луганське, причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.02.2022 р.

Суддя Н. М. Ларіонова