Справа № 219/517/22
Провадження № 2-о/219/118/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Посунько К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Бахмутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В :

21 січня 2022 року заявник ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Бахмутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), місцезнаходження якого: Донецька область, м. Бахмут, вул. Незалежності, 62. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він, ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вуглегірськ м. Єнакієве. Таким чином його дружина померла на тимчасово окупованій території, було прийнято рішення поховати її в місті Вуглегірськ місті Єнакієве Донецької області. Заявник не звертався попередньо до органів ДРАЦС для отримання відмови щодо реєстрації смерті. Після поховання дружини він має намір отримати спадщину у вигляді невиплаченої пенсії, тому звернувся до суду. Йому необхідно отримати свідоцтво про смерть, яке у свою чергу є підставою для виникнення певних цивільних прав та обов`язків, отримання спадщини вигляді невиплаченої пенсії.

У судове засідання заявник не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні заяви наполягає. .

У судове засідання заінтересована особа - представник Бахмутського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, повідомили щодо встановлення факту смерті ОСОБА_2 не заперечують, рішення просять ухвалити у відповідності до чинного законодавства.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності представника заінтересованої особи та заявника, у відповідності до вимог статті 223, частини 2 статті 247 ЦПК України без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що заявлені вимоги заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа - Бахмутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту смерті, підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Гутиско Нестерівського району Львівської області є чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Запоріжжя, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями паспортів обох, копією свідоцтва про шлюб (а. с. 3-5, 7, 12-13).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8) у м. Вуглегірськ м. Єнакієве Донецької області померла ОСОБА_2 , у віці 79-ти років, на підтвердження чого заявником надані до заяви наступні документи: копія довідки про причину смерті, відповідно до якої причина смерті - постінфарктний кардіосклероз, копія свідоцтва про смерть, фотографії на яких зображено місце поховання (а. с.10, 11, 14-15).

Крім того, як виняток, суд бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності: свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 11.10.2021 р. недержавного зразка, видане у м.Вуглегірськ м. Єнакієве Донецької області (а.с. 8).

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, які в силу пункту 6 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким зазначено, що Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України діють у межах їх повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом у складі, визначеному цим Законом, та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка зазначає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, суд вважає за необхідне та можливе застосувати.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» відділам державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області, зокрема, м. Вуглегірськ, м. Єнакієве, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства.

Тобто, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою (ч. 1 ст. 17 Закону).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року N 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за N 1150/13024, затверджено форми первинної облікової документації, зокрема лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106/о) та фельдшерської довідки про смерть (форма N 106-1/о).

Державна реєстрація смерті осіб, які померли на тимчасово неконтрольованій території України, може бути проведена будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами цієї території, за умови надання документів, передбачених вищенаведеним законодавством (лист Міністерства юстиції України від 26 жовтня 2015 року N 24557, N 25906-0-33-15/19.1).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

За правилами ст. 1, 9, 17, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" (із змінами), на території м. Вуглегірськ, м. Єнакієве Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд звертає увагу на лист Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду щодо особливостей розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України від 22.04.2021 року № 985/0/208-21, згідно якого наголошено на існуючу в судах практику попереднього звернення до органів реєстрації актів цивільного стану з метою отримання відмови у проведенні державної реєстрації фактів народження та смерті, що відбулися на тимчасово окупованій території України, як підстави подальшого звернення до скік для встановлення таких фактів. Зазначається, що окремі суди розглядають справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України за наявності відмови органів державної реєстрації актів цивільного стану щодо реєстрації відповідного факту.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Питання особливостей здійснення провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені положеннями статті 317 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Так, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Справи про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

З наведеного вбачається, що згадані положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

Відповідно до правил частини 4 статті 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви заявника ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, що надасть ОСОБА_1 можливість здійснити державну реєстрацію смерті його дружини ОСОБА_2 .

Тому необхідно встановити факт смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території України у м. Вуглегірськ м. Єнакієве Донецької області.

За наведених обставин, вимоги заявника є обґрунтованими, оскільки надані заявником докази достовірно свідчать про смерть ОСОБА_2 у певний час і за певних обставин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 10, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268, 293, 315-319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Бахмутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту смерті, - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Запоріжжя, місце смерті м. Вуглегірськ м. Єнакієве Донецької області, держава Україна, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано за правилами ст. 355 ЦПК України та п.п. 15.5 перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти дні з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Головуючий суддя Н.М. Медінцева 10.02.2022