Провадження № 2-п/234/24/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Лебединець Г.С.,

секретар судового засідання Давіденко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25.02.2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25.02.2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення задоволені. Стягнута солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії на опалення та підігрів води, яка утворилась за період з 01.10.2014 року по 01.11.2019 року, в сумі 26198 грн.93 коп. Вирішено питання про судові витрати.

13.01.2022 року в суд надійшла заява відповідача ОСОБА_1 , яка направлена на адресу суду засобами поштового зв`язку 31.12.2021 року, про перегляд вказаного заочного рішення з наступних підстав. Відповідач зазначає, що на даний час рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25.02.2020 року у справі № 234/20724/19 вона не отримувала та з матеріалами справи не ознайомлена в зв`язку з тим, що з 2012 року фактично не підтримує сімейних відносин зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та не проживає за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру належить їй за договором купівлі-продажу. Отримання нею кореспонденції за вищевказаною адресою протягом тривалого часу є неможливим в зв`язку з тим, що її чоловік ОСОБА_2 не допускає її до квартири та не повідомляє її про надходження листів на її ім`я. Про рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25.02.2020 року вона дізналася випадково, а саме 29.12.2021 року після завантаження мобільного застосунку «Дія» та перевірки інформації щодо наявності відкритих виконавчих проваджень відносно неї. Вона не з`явилася в судове засідання, на якому було ухвалене спірне судове рішення та не повідомила про причини своєї неявки відносно цього засідання виходячи з того, що їй взагалі було не відомо про існування судового процесу та не була належним чином повідомлена про календарну дату проведення вказаного судового засідання.

Крім того, звертає увагу, що на офіційній сторінці Інтернет порталу «Судова влада» у справі № 234/20724/19 відповідачем зазначено ОСОБА_3 замість вірного ОСОБА_1 , що в свою чергу також унеможливлює її ознайомлення з рішенням суду. Враховуючи вищевикладене вбачається, що судом не вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про існування відкритого судового провадження та про час та дату судового засідання.

Також, відповідачка ОСОБА_3 заперечує проти вимог позивача, посилаючись на те, що з січня 2012 року вона кожного місяця передавала своєму чоловіку ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4000 гривень для оплати комунальних послуг. Квитанції про оплату послуг за поставлену теплову енергію на опалення за період з 01.01.2012 року по теперішній час знаходяться у її чоловіка ОСОБА_2 надати їй копії зазначених квитанцій ОСОБА_2 відмовляється. Крім того, договір з ТОВ «Краматорськтеплоенерго» на поставлення теплової енергії на опалення вона не укладала та ніяких документів, які б могли свідчити про наявність договірних відносин вона не підписувала. Жодної звірки щодо наявності заборгованості за спожиті послуги в період 01.10.2014 року по 01.11.2019 року з ТОВ «Краматорськтеплоенерго» не проводилось. Таким чином, розмір заборгованості в сумі 26198 грн. 93 коп. не є безспірним, що в свою чергу свідчить про наявність спору про право, можливість боржника більш повно реалізувати свої права як відповідача в позовному провадженні.

З цих підстав просить поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25.02.2020 року у справі № 234/20724/19, скасувати заочне рішення від 25.02.2020 року і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання заявник відповідачка ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за наявними в справі матеріалами.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

В порядку ст.287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В порядку ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідив заяву про скасування заочного рішення, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заява про перегляд заочного рішення подана засобами поштового зв`язку 31.12.2021 року, таким чином строк, встановлений ст.284 ЦПК України, відповідачем порушений. В заяві про перегляд заочного рішення, відповідач просить поновити їй строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки 29.12.2021 року їй стало відомо про існування вказаного рішення із мобільного застосунку «Дія».

З урахуванням вимог ст.127 ЦПК України, суд вважає за необхідне поновити заявнику строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення визнав поважними причини пропуску такого строку.

По суті заяви суд зазначає наступне.

Заявник відповідач по справі ОСОБА_3 зазначає, що не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, їй були невідомі доводи позивача та вона не отримувала жодної інформації щодо справи.

З таким твердженням відповідача суд не погоджується з огляду на наступне. Так, в позовній заяві місце проживання відповідачів, зокрема ОСОБА_1 , зареєстровано: АДРЕСА_1 , що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 55381 від 13 грудня 2019 року. Про дату та час судових засідань відповідачка була повідомлена шляхом направлення судової повістки на адресу місця її реєстрації в порядку ст. 128 ч.7 ЦПК України, що в розумінні ЦПК України є належним повідомленням сторони по справі про дату та час судового засідання.

Крім того, як зазначає сама відповідач ОСОБА_3 вона є власником квартири АДРЕСА_2 , та додає копію договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2007 року.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2022 року, ОСОБА_3 є власником зазначеної квартири з 2007 року.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, в заяві про перегляд заочного рішення обов`язково повинні бути зазначені процесуальні обставини для скасування заочного рішення ( поважність причин неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення їх суду) та матеріальні обставини для скасування (посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення). Таким чином, для скасування заочного рішення повинні існувати як обставини процесуального характеру, так і матеріального одночасно.

Щодо матеріальних підстав для скасування заочного рішення, то відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою, можна зробити висновок, що суд, ухвалюючи заочне рішення, повинен дати оцінку всім доказам, які є у справі. Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи. В той же час в ЦПК України чітко врегульовано порядок подачі доказів. Так, згідно зі ст. 43 сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням даної вимоги, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Враховуючи сказане, можна зробити висновок, що відповідач, посилаючись на докази, якими обґрунтовуються заперечення, повинен вказати не тільки на нові докази, але й навести поважні причини, чому такі докази не були подані до початку розгляду справи по суті. І тільки за одночасної наявності названих процесуальних і матеріальних обставин суд може скасувати заочне рішення.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не надано достатніх доказів, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Зазначені відповідачем обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, посилання відповідачки ОСОБА_3 на те, що вона надавала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти на оплату комунальних послуг, а також посилання на те, що її відповідач ОСОБА_2 не пускає її до квартири, власником якої вона є, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Доказів, про відсутність заборгованості перед позивачем за період з 01.10.2014 року по 01.11.2019 року, суду не надано. Також, відповідачка ОСОБА_3 сама зазначає в своїй заяві, що вона жодної звірки щодо наявності заборгованості за спожиті послуги з ТОВ «Краматорськтеплоенерго» не проводила.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява відповідача про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим в її слід залишити без задоволення.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення, - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. С. Лебединець