Справа № 214/701/22
6/214/47/22
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання Гливук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали подання державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Смолової Л.Д. про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Смолової Л.Д. звернулася до суду з поданням, в якому просить: встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань покладених на неї рішенням суду.

Вимоги подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у неї як державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження №66264873, відкрите 23 липня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа №214/7901/19, виданого 08 липня 2021 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 41 146 грн. 52 коп. Протягом часу перебування виконавчого документа на виконанні державним виконавцем вживаються всі визначені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання, про що була обізнана боржниця, проте рішення суду вона злісно не виконує. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження нею було направлено боржниці поштовою кореспонденцією рекомендованим листом. В ході виїздів виявити боржника не надалось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив, за відомим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . На адресу боржника нею неодноразово направлялись виклики, на які боржниця не з`являється, від виконання судового рішення ухиляється. Лише 06 січня 2022 року після здійснення телефонного виклику боржниця з`явилась на прийом до державного виконавця, на якому її під підпис повідомлено про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України.

За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу від 26 січня 2022 року матеріали подання передано в провадження судді Євтушенку О.І., суддею отримано 27 січня 2022 року.

Державний виконавець Смолова Л.Д. в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою належним чином про розгляд подання. Причини неявки суду не відомі, заяв про відкладення розгляду подання від неї не надходило.

Суд розглядає подання негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб (третьої особи).

У порядку ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши зміст та вимоги подання, долучені до нього матеріали, надавши об`єктивну оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 , поданого його представником адвокатом Штефаном Дмитром Юрійовичем, до ОСОБА_1 про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності, стягнення грошової суми задоволено повністю: визначено, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є рівними; визначено за ОСОБА_2 , право власності на Ѕ частку двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визначено цивільні права та обов`язки за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 , серія та номер паспорту НОМЕР_1 , РНОКПП відсутній, у паспорті наявна відмітка Нікопольської об`єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорту», грошові кошти у розмірі 39 112 грн. 00 коп. у якості компенсації Ѕ частки сплачених ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 78 223 грн. 99 коп. на погашення кредиту за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду набрало законної сили 10 червня 2021 року та на його виконання 08 липня 2021 року судом видано виконавчий лист. Стягувачем визначено ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бєшльовим А.С. від 26 липня 2021 року відкрито виконавче провадження №66264873 з примусового виконання виконавчого листа.

Звертаючись до суду з поданням в порядку ст.441 ЦПК України, державний виконавець посилалась на те, що встановити місце перебування боржниці в ході вчинення виконавчих дій не надалось можливим, від виконання рішення суду вона ухиляється, а відтак, на її переконання, встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржниці є необхіднім та доцільним.

Надаючи оцінку доводам державного виконавця та представленим нею доказам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.

Положеннями п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від боржника об`єктивні обставини, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо доведення цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд може встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосування обмеження у праві виїзду за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

У розумінні положень ст.12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria») від 26 листопада 2009 року Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Так, із долучених до подання матеріалів не можливо встановити, чи отримував боржник ОСОБА_1 копію постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки повідомлення про вручення їй копії постанови, викликів до приватного виконавця відсутні, як і докази повернення листа у зв`язку з неврученням боржникові, що унеможливлює встановлення обставин обізнаності боржника з наявністю виконавчого провадження загалом.

Крім того, приватний виконавець не надала доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України та намір.

При цьому, саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про який вказує приватний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Надані державним виконавцем в якості доказів акти від 12 жовтня 2021 року, 06 січня 2022 року, в розумінні ст.ст.78, 79 ЦПК України суд вважає недостовірними, оскільки вони не доводять обставин, на які виконавець посилається в поданні, а у зв`язку з невідповідністю їх складання процесуальному порядку, передбаченому вимогами п.8 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень суд визнає недопустимими доказами, так як в констатуючій частині актів не зазначено належним чином суть проведених виконавчих дій, спрямованих на встановлення місцезнаходження боржника, не встановлені факти, які б могли свідчити про місце його перебування, в першому акту відсутні поняті, які б могли підтвердити дійсність проведеної виконавцем дії, не відібрано пояснення у свідків, які начебто стверджували не проживання її за адресою реєстрації.

З огляду на викладене та неповноту вчинення виконавчих дій, суд не вбачає підстав для застосування такого заходу як обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та вважає, що такий захід може бути застосований як виключний спосіб з метою виконання зобов`язань. Відтак суд приходить до висновку, що звернення приватного виконавця із поданням є передчасним і таким, що порушуватиме право особи-боржника на свободу пересування, гарантоване ст. 33 Конституції України та не відповідатиме визначеним ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» засадам здійснення виконавчого провадження щодо його справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Керуючись ст.ст.260, 261, 354-355, 441, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Смолової Л.Д. про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її підписання, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалу складено та підписано 27 січня 2022 року.

Суддя О.І. Євтушенко