Ухвала

07 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 363/428/14

провадження № 61-1095ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, Вишгородського районного управління юстиції у Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування розпорядження, рішення про державну реєстрацію, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Новосілківської сільської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 05 листопада 2009 року № 1979 про затвердження землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та передачі у власність; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 891272 від 26 лютого 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :35:6117:0115, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99; скасувати рішення реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_3 за № 4209731 від 22 липня 2013 року на земельну ділянку з кадастровим номером :35:117:0115 для ведення особистого селянського господарства на території Новосільківської сільської ради Вишгородського району Київської області; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Новосілківської сільської ради Вишгородського району земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовими призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :35:117:0115 до земель резервного фонду; визнати за Новосілківською сільською радою право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,9999 га з кадастровим номером :35:117:0115, вартістю 687 366 грн.

Вишгородський районний суд Київської області рішенням від 30 жовтня 2014 року позов задовольнив. Визнав незаконним та скасував розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 05 листопада 2009 року № 1979 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9999 га для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та передачу у власність. Визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 891272 від 26 лютого 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :35:117:0115, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99. Скасував рішення Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_3 за № 4209731 від 22 липня 2013 року на земельну ділянку з кадастровим номером :35:117:0115 для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області. Витребував з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Новосілківської сільської ради Вишгородського району земельну ділянку площею 1,9999 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0:35:117:0115 до земель резервного фонду. Визнав за Новосілківською сільською радою право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,9999 га з кадастровим номером :35:117:0115, вартістю 687 366 грн.

Апеляційний суд Київської області рішенням від 17 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року в частині визнання за Новосілківською сільською радою Вишгородського району Київської області права комунальної власності на земельну ділянку площею 1,9999 га з кадастровим номером 0:35:117:0115, вартістю 687366 грн, скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову відмовив. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Не погоджуючись з рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Гринчук О. Ю. 09 квітня 2021 року подала до апеляційного суду апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Київський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2021 року поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року. Апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, і роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Київський апеляційний суд ухвалою від 31 травня 2021 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Гринчуком О. Ю., на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року. Зупинив дію рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року.

Київський апеляційний суд постановою від 17 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гринчуком О. Ю., задовольнив. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року скасував і ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури 18 січня 2022 року подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року (повний текст якої складено 24 грудня 2021 року) у вищевказаній справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу;

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

В касаційній скарзі заявник як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається на те, що апеляційним судом не застосовано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі № 922/765/15, від 17 вересня 2019 року у справі № 20/5007/101/11, від 05 лютого 2021 року у справі № 42/254, від 28 жовтня 2019 року у справі № 12/116-12/21, від 16 березня 2020 року у справі № 911/3061/15, від 29 березня 2021 року у справах № 921/1359/14-г/5 та № 910/1487/2, від 08 квітня 2021 року у справах № 5015/2286/12 та № 57/173-10, від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, від 28 січня 2021 року у справі № 820/1400/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також, посилається на відсутність правових висновків Верховного Суду щодо правильного застосування положень пункту 13 частини 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у сукупності з вимогами редакції цього Кодексу, яка діяла до 15 грудня 2017 року, у випадку подання апеляційних скарг на судові рішення, які набрали законної сили до 15 грудня 2017 року, у тому числі після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Разом з цим, посилаючись як на підставу касаційного оскарження судового рішення на частину третю статті 411 ЦПК України заявник не конкретизує пункт (пункти) частини третьої статті 411 ЦПК України, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Для усунення вказаного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу (и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев