ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/82/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/2429/21 Категорія: 304090000 Прилуцький В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченко Є.В. на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року, у складі судді Прилуцького В.О., -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 21.11.2019 відповідач приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг в «А-Банку» з метою укладення кредитного договору б/н та отримання кредитної картки.

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору.

Відповідачка не повернула своєчасно кредитні кошти для погашення заборгованості, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за договором, яка станом на 11.03.2021 становить 32800 грн. 68 коп., та складається з: 27 900 грн. 73 коп. - заборгованість за кредитом, 4899 грн. 95 коп. - заборгованість за відсотками.

Позивач просив стягнути вказану суму кредитної заборгованості в розмірі 32 800 грн. 68 коп. та судовий збір в сумі 2 270 грн.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.11.2019 станом на 11.03.2021 у сумі 27 900 грн. 73 коп. та судовий збір в сумі 1930 грн. 90 коп., а всього на суму 29 831 грн. 63 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідачкою фактично отримані та використані кредитні кошти в сумі 27 900 грн., які не повернуто банку в добровільному порядку, що є підставою для задоволення вимог банку в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Відмовляючи у стягненні з відповідачки на користь банку заборгованості по відсоткам суд виходив з того, що надані банком Витяг з Тарифів та Умов достовірно не підтверджують обставини про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Також, банк не надав належних доказів, щодо узгодження з позичальником порядку нарахування відсотків.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального права.

В анкеті-заяві відповідач підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Зазначає, що боржник користувався кредитом, а отже, ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Звертає увагу суду на те, що до матеріалів справи додано не тільки Тарифи, а і Паспорт споживчого кредиту за програмою «кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та який підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме - його зазначено особисто відповідачем в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яку він підписав власноруч.

Скаржник зазначає, що суд помилково посилався при розгляді справи на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, оскільки в даному випадку присутній Паспорт споживчого кредиту, якого не було у справі №342/180/17.

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.11.2019 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг в «А-Банку» з метою укладення кредитного договору б/н та отримання кредитної картки (а.с.6).

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачці надано кредитні кошти, які у добровільному порядку відповідачем банку не повернуто, в результаті чого станом на 11.03.2021 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за тілом кредиту, яка згідно розрахунку заборгованості склала 27 900 грн. 73 коп. (24 977 грн. 40 коп. тіло кредиту + 2923 грн. 33 коп. прострочене тіло кредиту), яку суд обґрунтовано стягнув з відповідачки на користь банку, як фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів (а.с.6).

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційних скарг на рішення суду в частині задоволених позовних вимог від сторін не надходило, а тому колегія суддів не переглядає законність та обґрунтованість рішення в цій частині.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками, які скаржник просить стягнути з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

У своєму позові Банк стверджував про те, що підписана відповідачем анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає кредитний договір, згідно з яким відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Через невиконання відповідачем договірних зобов`язань у нього утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 11.03.2021 становить 32800 грн. 68 коп., та складається з: 27 900 грн. 73 коп. - заборгованість за кредитом, 4899 грн. 95 коп. - заборгованість за відсотками.

Також в обґрунтування доводів щодо укладення договору АТ «А-Банк» надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна Gold».

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку одержання кредиту від 21.11.2019, підписаній сторонами, відсутні умови договору про визначення розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, стягнути заборгованість по процентам у сумі 4 899 грн. 95 коп.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості, посилався на Паспорт споживчого кредиту, Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна Gold», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» та Тарифи узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 21.11.2019, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також розмір і порядок їх нарахування.

Крім того, з анкети-заяви від 21.11.2019 неможливо встановити який вид кредитної картки обрав позичальник, натомість, надані позивачем Тарифи стосуються використання кредитної картки «Універсальна Gold».

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 вказаного закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «А-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Роздруківка із сайту позивача https://a-bank.com.ua/terms належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов, отже стверджувати, що з 2019 року (коли сторони у справі уклали договір) до 2021 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування відсотків, наданий банком Витяг з Умов та Витяг з Тарифів, які не підписані відповідачем, самі по собі не можуть розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи, які колегія суддів відхиляє як неналежні та недопустимі докази, з підстав недоведення того, що вони є невід`ємною частиною договору від 21.11.2019.

Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 21.11.2019 не містить конкретних даних про розмір та порядок нарахування відсотків, інші докази надані позивачем, зокрема, Витяг з Умов та Правил та Тарифи не є належними з огляду на вищевикладене, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами.

Крім того, колегія суддів критично оцінює копію Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 21.11.2019 (а.с.7), наданого банком до суду першої інстанції, на який посилається банк, як на доказ, що підтверджує ознайомлення та погодження з відповідачем істотних умов договору, зокрема, з розміром та порядком нарахування відсотків.

Так, Паспорт споживчого кредиту не містить жодної вказівки про те, що він є невід`ємною частиною кредитного договору від 21.11.2019, укладеного між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 у формі анкети-заяви, так само як і анкета-заява не містить відповідної інформації про наявність додатку до договору у вигляді Паспорту споживчого кредиту.

Також Паспорт споживчого кредиту містить умови для нарахування різних платежів за визначеними видами кредитування, однак, визначити який саме вид кредитування обрала відповідач з анкети-заяви від 21.11.2019 неможливо.

Крім того, Паспортом споживчого кредиту передбачено, що інформація наведена у ньому зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020, натомість, згідно розрахунку заборгованості за договором (а.с.6), заборгованість за відсотками почала нараховуватися з 03.01.2020, тобто після закінчення дії інформації, наведеної у вищевказаному Паспорті споживчого кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підписання відповідачкою Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані умови та правила, зокрема, порядок та розмір нарахування відсотків, не може бути підставою для стягнення заборгованості за відсотками.

Відтак, протилежні доводи скаржника не заслуговують на увагу.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані позивачем Витяг з Умов, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на це, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції, під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «А-Банк» заборгованості за відсотками, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника, стосовно того, що відповідачка користувалася кредитом, а отже, ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, колегія суддів вважає хибними, оскільки користування кредитними коштами підтверджує лише факт укладення кредитного договору між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 у формі анкети-заяви від 21.11.2019, фактичне отримання та використання кредитних коштів, які повинні бути повернуті банку.

Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не приймає до розгляду банківську виписку по особовому рахунку, яку скаржник долучив до апеляційної скарги, оскільки даний доказ позивач мав можливість надати до суду першої інстанції, підстав які унеможливлювали подання, скаржником не зазначено.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів доходить висновку, що заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374-376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченко Є.В. - залишити без задоволення.

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року у даній справі - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

С.І. Бондаренко

О.М. Новіков

: