Справа № 404/5134/21
Номер провадження 2/404/1324/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Московенка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 , про стягнення пені, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені в сумі 16407,45 грн. за період з 06.07.2020 року по 31.08.2020 року.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 18).

Позивачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування заходів процесуального примусу, а саме: застосувати заходи процесуального примусу до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 та його представника адвоката Федорова Захара Федоровича, у вигляді накладення штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на фізичну-особу підприємця ОСОБА_2 , та у вигляді накладення штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на його представника - адвоката Федорова Захара Федоровича. В обгрунтування поданого клопотання зазначено, що 23 січня 2022 року позивач отримав в поштовому відділенні рекомендований лист від адвоката Федорова Захара Федоровича в якому міститься клопотання про поновлення строку на подання доказів та приєднання доказів до матеріалів справи. При цьому провадження у справі відкрито 20 липня 2021 року, тобто через 6 місяців від початку розгляду справи представник відповідача подає нові письмові докази для залучення до справи разом з клопотанням про поновлення строку на подання доказів. Позивач зазначає, що строки для подання доказів встановлені судом в ухвалі судді від 20.07.2021 року і становлять для відповідача п`ятнадцять днів, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву та всіх письмових та електронних доказів. Вказана ухвала, як стверджує представник відповідача у відзиві, отримана 22.10.2021 року. У відзиві на позов від 07.11.2021 року про можливість подання нових або додаткових доказів не йдеться. Позивач вважає, що представник відповідача при поданні до суду письмового клопотання від 20.01.2022 року не виконав свої процесуальних обов`язків та повністю знехтував діючими нормами Цивільного процесуального кодексу України, що регулюють питання подання доказів. На поштовому конверті є дата надсилання зазначених доказів позивачу, такою датою є 20.01.2022 року. Позивач отримав конверт і відповідно клопотання разом з документами 23 січня 2022 року о 15 год. 00 хв. Судове засідання призначено на 24 січня 2022 року. З цього позивач робить висновок, що іншої мети, ніж зірвати судове засідання 24.01.2022 року і отримати чергове відкладення розгляду справи представник відповідача не мав і свідомо направив клопотання і документи за три дні до засідання суду. Відтак, позивач вважає, що за свідоме ігнорування норм Цивільного процесуального кодексу України в частині порядку та строків подання письмових доказів по справі, вчинення дій спрямованих на затягування строків розгляду справи, тобто невиконання свої процесуальних обов`язків, до відповідача та його представника необхідно застосувати такий захід процесуального примусу як штраф один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з кожного.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні клопотання про застосування процесуального примусу, зазначив, що на момент подання відзиву на позов у відповідача не були у наявності докази, які відповідач просить долучити до матеріалів справи. Зокрема, необхідний був час на отримання довідки з поліклінічного відділення № 5 Комунального некомерційного підприємства «Поліклінічне об`єднання» Кропивницької міської ради, довідки про доходи, довідки про розмір отримуваної пенсії, копії епікризу, яка зберігається у медичній карті, копій листків непрацездатності, які знаходяться у роботодавця. У зв`язку з викладеним, стороною відповідача був пропущений строк на подання додаткових доказів з причин, які не залежали від її волі.

Розглянуши клопотання про застосування заходів процесуального примусу, з`ясувавши заявлені підстави такого клопотання, заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши норми процесуального права, які регулюють порядок застосування заходів процесуального примусу, суд дійшов висновку про таке.

Частиною першою статті 44 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 143 Цивільного процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Статтею 144 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що заходами процесуального примусу є: попередженя; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 148 Цивільного процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу. У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника. Ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції. Оскарження такої ухвали не перешкоджає розгляду справи. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає. Ухвала Верховного Суду про стягнення штрафу оскарженню не підлягає. Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України. Суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Отже, підставою для стягнення в дохід державного бюджету штрафу в порядку процесуального примусу є факт недобросовісного виконання процесуальних обов`язків учасником судового процесу, ухилення, тобто уникнення, ігнорування вчинення дій, покладених судом без поважних причин, зловживання процесуальними правами, що має певну мету перешкоджання судочинству, та умисне, без поважних причин, неподання доказів або повідомлення про неможливість їх подання.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

При цьому суд враховує пояснення представника відповідача, що для збирання та подання додаткових доказів по справі необхідний був час для звернення до відповідних установ з запитом та відповідно отримання відповідей на звернення, зазначене також підтверджується матеріалами справи за якими довідка про доходи відповідача отримана ним 22.11.2021 року, довідка про отриману пенсію відповідача та його дружини отримана відповідачем 16.11.2021 року,

Також судом враховано, що відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, намагання відповідача довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, суд не сприймає як зловживання процесуальними правами. Також суд не вбачає в діях відповідача та його представника мету перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи, а тому відмовляє в застосуванні заходів процесуального примусу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 44, 144, 148, 258-260, 353, Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу до фізичної- особи підприємця ОСОБА_2 та його представника адвоката Федорова Захара Федоровича, у вигляді накладення штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на фізичну-особу підприємця ОСОБА_2 , та у вигляді накладення штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на його представника адвоката Федорова Захара Федоровича, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 11.02.2022 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка