Провадження № 22-ц/824/2394/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

07 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що у період з липня 2020 року по листопад 2020 року позивачем було перераховано на банківський рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 68 801,50 грн.

28 листопада 2020 року позивачем було надіслано на адресу відповідача письмову вимогу про повернення грошових коштів у сумі 68 801,50 грн., проте відповідач вказаних коштів не повернув.

Позивач вказував, що між сторонами будь-яких договорів не укладалось.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 68 801,50 грн., 283,60 грн. - 3 % річних за користування грошовими коштами, 65,60 грн. - поштові витрати за даним позовом, витрати на проїзд представника для участі у судовому засіданні у суді за даним позовом, 7 500 грн. - сума витрат на професійну правову (правничу) допомогу та судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року відмовлено у задоволенню позову.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що укладання будь-яких договорів між сторонами не здійснювалося, доказів отримання позивачем будь-якого товару від ФОП ОСОБА_2 матеріали справи не містять, а тому судом першої інстанції безпідставно враховано доводи відповідача про укладення між сторонами договору про поставку товару, позаяк належних та допустимих доказів на підтвердження цього відповідачем не надано.

Від ФОП ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо правової природи передачі грошових коштів та, що позивачем не доведено, що набуття грошових коштів є безпідставним внаслідок помилки їх перерахування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з липня 2020 року по листопад 2020 року позивачем було перераховано на банківський рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 68 801 грн. 50 коп., а саме:

- 22.07.2020 у сумі 8 750,00 грн.;

- 14.09.2020 у сумі 8 350, 00 грн.;

- 19.10.2020 у сумі 8 250, 00 грн.;

- 05.11.2020 у сумі 8 880, 50 грн.;

- 16.11.2020 у сумі 8 250, 00 грн.;

- 19.11.2020 у сумі 26 321, 00 грн.

Перерахування зазначених грошових коштів відповідачу було здійснено позивачем з особового банківського рахунку у АТ «КБ «ПриватБанк» окремими платежами, що підтверджується квитанціями № 0.0..1 від 22.07.2020, № 0.0..1 від 14.09.2020, № 0.0..1 від 19.10.2020, № 0.0..1 від 05.11.2020, № 0.0..1 від 16.11.2020 та з особового банківського рахунку у АТ «ОТП Банк» згідно меморіального ордеру № 33268410 від 19.11.2020.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на банківський рахунок відповідача від імені ОСОБА_1 були перераховані кошти, а саме: 22.07.2020 року - 8750 грн., 14.09.2020 року -8 350 грн., 19.10.2020 року - 8250 грн., 05.11.2020 року - 8 880,50 коп., 16.11.2020 року - 8 250 грн. за поставлену йому продукцію, а саме:

22.07.2020 року була зроблена поставка на адресу: м. Дніпро, нова пошта відділення №28, ПП "Автоден", ОКПО 35394689 за накладною № 4879, згідно до сплаченого рахунку від 22.07.2020 року на суму 8 750 грн.;

14.09.2020 року була зроблена поставка на адресу: Дніпро, нова пошта відділення №28, ПП "Автоден", ОКПО 35394689 за накладною № 5319, згідно до сплаченого рахунку від 14.09.2020 року на суму 8 350 грн.;

19.10.2020 року була зроблена поставка на адресу: м. Дніпро, нова пошта відділення №28, ПП "Автоден", ОКПО 35394689 за накладною № 9555, згідно до сплаченого рахунку, який був виставлений на ПП «Автоден», як і було домовлено з менеджером 19.10.2020 року згідно до сплаченого рахунку на суму 8 250 грн.;

06.11.2020 року була зроблена поставка на адресу: ДЕЛІВЕРІ Подгороднє (м. Дніпро,) ПП "Автоден", ОКПО 35394689 за накладною № , згідно до сплаченого рахунку від 05.11.2020 року на суму 8 880,50 грн.;

17.11.2020 року була зроблена поставка на адресу: ДЕЛІВЕРІ Подгороднє (м. Дніпро,) ПП "Автоден",- ОКПО 35394689 за накладною № , згідно до сплаченого рахунку від 16.11.2020 року на суму 8 250 грн.

Весь поставлений товар був отриманий уповноваженими представниками згідно до довіреностей.

Вказаний факт відправки та отримання зазначеної продукції підтверджується копіями Квитанцій про отримання вантажу за номером № , № компанією «Делівері» та копіями витягів Експрес-накладних № 4879, № 5319, № 9555 компанії «Нова Пошта».

ОСОБА_1 - є засновником фірми ПП «Автоден», що підтверджується витягом з реєстру юридичних осіб.

ОСОБА_2 з 15 січня 2019 року зареєстрований, як ФОП, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб. Крім того, з 14 червня 2010 року по 26 січня 2021 року він був засновником ТОВ «Асс Пресс» (Код ), що підтверджується витягом з реєстру юридичних осіб, одним із видів діяльності як ФОП так і ТОВ «Асс Пресс» є, КВЕД 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами.

Відповідач не заперечує щодо повернення оплати за товар на суму 26 321,00 грн., оскільки на дату оплати 19 листопада 2020 року необхідного товару не було, про що було повідомлено позивача.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

В силу ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

В порядку визначеному ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.1212 ЦК України визначено випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

З огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 Цивільного кодексу України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 564/1814/15-ц (провадження № 61-4804св18).

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як убачається, факт досягнення згоди та істотних умов на виконання робіт під час розгляду справи знайшов своє об`єктивне підтвердження, в тому числі, здійснення позивачем перерахування відповідачу грошей, в обумовлений спосіб та у відповідному розмірі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки дані правовідносини сторін витікають і регулюються нормами зобов`язального права, а відтак вимога про стягнення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладання будь-яких договорів між сторонами не здійснювалося, натомість наявне безпідставне перерахування коштів позивачем на рахунок відповідача, оцінюються колегією суддів критично, оскільки вони спростовуються наявними матеріалами справи, з яких вбачається, що систематичне перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача протягом тривалого проміжку часу, до того ж з призначенням платежу як «оплата за товар», не може вважатися безпідставним набуттям грошових коштів внаслідок помилки їх перерахування, натомість вбачається, що перерахування коштів здійснювалося в порядку виконання договірного зобов`язання, тому положення статті 1212 Цивільного кодексу України в даному випадку не можуть бути застосовані.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: