ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1110/22 Справа № 204/1035/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що ОСОБА_4 та її сину - ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині) належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на її частину квартири, яку, як єдиний спадкоємець, прийняв її син ОСОБА_5 , адже він був зареєстрований та фактично проживав разом зі своєю матір`ю на момент її смерті відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК. Свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі він не отримував.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на всю квартиру. Найближчим його родичем та спадкоємцем п`ятої черги є позивач як двоюрідний дядько. Жодних інших спадкоємців немає. Позивач вчасно не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що він є людиною дуже похилого віку (1937 року народження), хворіє на гіпертонію та потребує постійного лікування у тому числі в умовах стаціонару.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 07 листопада 2017 року, позивачу було встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в 1 місяць.

16 листопада 2017 року, тобто у строк, встановлений судом, позивач звернувся до приватного нотаріуса ДНМО Царейкіна М.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою від 16 листопада 2017 року.

Однак, постановою від 11 грудня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право на спадщину. Усно нотаріус пояснив, що причиною відмови стало відсутність документів, що підтверджують спорідненість зі спадкодавцем, а також те, що квартиру у спадщину прийняла донька ОСОБА_5 - Відповідач № 1 згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом № 998 від 20 липня 2015 року та здійснила її відчуження. На теперішній час спірна квартира належить Відповідачу АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 є двоюрідним племінником позивача по материнській лінії. Разом з тим, у зв`язку з неточностями в написанні ПІБ всього ланцюга родичів, які їх пов`язують, довести документально у позасудовому порядку родинні зв`язки є неможливим. Як вже зазначалось, однією з підстав для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є те, що спадщину прийняла донька ОСОБА_5 - ОСОБА_3 . Проте, у ОСОБА_5 ніколи не було дітей, а ОСОБА_3 , як фізичної особи не існує взагалі.

В процесі розгляду цивільної справи № 200/18054/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, судом були зроблені запити до відповідних державних органів, відповідно до яких актовий запис про народження Відповідача № 1 відсутній; інформація про присвоєння податкового номера ОСОБА_3 також відсутня; відсутні й актові записи про її одруження з ОСОБА_6 та розірвання шлюбу між ними. Таким чином, враховуючи викладене, позивач вважає, що право власності на квартиру було оформлено по підробленим документам шахрайським способом.

Отже, враховуючи викладене, позивач вважав, що подавши заяву про прийняття спадщини у додатковий строк, встановлений судом, став власником спадкового майна з часу відкриття спадщини, ОСОБА_3 не мала права на спадкування, а свідоцтво про право на спадщину за законом № 998 від 20 липня 2015 року, виданого на її імя є недійсним.

У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просив суд встановити факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його двоюрідним племінником; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 20 липня 2015 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 998; витребувати у ОСОБА_1 на його користь квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на зазначену квартиру.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним племінником ОСОБА_2 . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 20 липня 2015 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 998. Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року у справі № 200/18054/15 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 7139. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на її частину квартири, яку, як єдиний спадкоємець, прийняв її син ОСОБА_5 , адже він був зареєстрований та фактично проживав разом зі своєю матір`ю на момент її смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не отримував. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 596. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_3 . Найближчим родичем померлого та спадкоємцем п`ятої черги є позивач як двоюрідний дядько; жодних інших спадкоємців немає.

Даним рішенням ОСОБА_2 визначено додатковий строк в один місяць для прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с. 19-21).

Постановою від 11 грудня 2017 року приватним нотаріусом Царейкіним М.С. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 в зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій (том 1, а.с. 23).

Судом першої інстанції також було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивача його матір`ю є « ОСОБА_7 » (том 1 а.с. 31), в той час, як в свідоцтві про смерть Серії НОМЕР_1 по батькові зазначено « ОСОБА_7 » (том 1, а.с. 33).

Зі свідоцтва про народження « ОСОБА_7 » вбачається, що її батьками є « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 » (том 1, а.с. 32).

З архівної довідки від 20 листопада 2015 року № 01-30/293,294 вбачається, що в архівному фонді Харківської духовної консисторії в метричній книзі Миколаївської церкви с.Руський ОСОБА_10 повіту Полтавської губернії за 1907 рік є запис № 27 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 Феодосії, батьки якої: « ОСОБА_11 и законная жена его Фекла Иаковлева, оба православные» (так у документі, текст російською мовою) (том 1, а.с. 34).

Відповідно до архівної довідки від 20 листопада 2015 року № 01-30/293,294, в архівному фонді Бюро записів актів громадянського стану районних відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області у книзі реєстрації актів про шлюб по Русько-Орчицькій сільській раді Зачепилівського району Полтавської округи (так у документі) за 1926 рік є запис від 20 лютого 1926 року (реєстраційний номер 29) про шлюб ОСОБА_12 , 1906 року народження та ОСОБА_13 , 1907 року народження (том 1, а.с. 35).

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дитина - « ОСОБА_14 » (так у документі, текст російською мовою), відповідно до архівної довідки від 20 листопада 2015 року № 01-30/293, 294 (том 1, а.с. 36).

03 червня 1977 року « ОСОБА_15 » та « ОСОБА_16 » уклали шлюб, відповідно до якого « ОСОБА_16 » змінила прізвище на « ОСОБА_17 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 (том 1, а.с. 39).

Від даного шлюбу народилася дитина - ОСОБА_5 , відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 (том 1, а.с. 40).

Факт споріднення між вищевказаними особами підтвердили також допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки - безпосередньо представник позивача, якого було допитано в якості свідка, а також свідок ОСОБА_18 .

Водночас, в матеріалах справи містяться копії документів спадкової справи № 34/2015 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , з якої вбачається, що 20 липня 2015 року до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_5 (том 1, а.с. 169).

У зв`язку з вищевикладеним, 20 липня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царейкіним М.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його донька ОСОБА_3 (том 1, а.с. 193).

27 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_19 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 104), а 04 вересня 2015 року остання змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_1 (том 1, а.с. 91).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, вважав можливим встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним племінником ОСОБА_2 . При цьому, задовольняючи інші позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки такої особи взагалі не існує, а відтак свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 20 липня 2015 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 998, повинно бути визнано недійсним. За таких обставин, суд вважав необхідним також витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що право власності на спірну квартиру нею набуто законним шляхом, на умовах передачі коштів за майно відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між нею ОСОБА_3 , яка є спадкоємицею квартири АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який посвідчений належним чином, при цьому, суд першої інстанції вважав встановленими обставини справи, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

З відповіді Індустріального районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що реєстрації шлюбу між ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також розірвання шлюбу між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_21 не значиться (том 1, а.с. 41).

З відповіді Красногвардійського районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 20 травня 2016 року № 1083/15-25 вбачається, що актовий запис про народження ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 24 січня 1983 року відсутній (том 1, а.с. 42).

З відповіді Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 09 червня 2016 року № 8915/10/04-65-08-01-23 вбачається, що громадянку ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не ідентифіковано серед платників податків Центрального району міста Дніпропетровська (том 1, а.с. 43).

Так, відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 (провадження № 61-15499св18) зазначено: «Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо».

Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції, 28 січня 2020 року Дніпровським апеляційним судом було розглянуто скаргу ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Маєвська М.В., про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме ухвалою Дніпровського апеляційного суду за клопотанням ОСОБА_2 провадження у даній справі закрито, оскільки апеляційна скарга подана і підписана ОСОБА_3 - особою, яка не отримувала паспорт.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки такої особи взагалі не існує, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 20 липня 2015 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 998, повинно бути визнано недійсним.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо витребування у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 , та визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, що при укладенні між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , як власник відчужуваного майна діяла ОСОБА_3 , при цьому, згідно наявних в матеріалах справи доказів ОСОБА_3 не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки такої особи взагалі не існує, у зв`язку з чим, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 20 липня 2015 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 998, є недійсним, а тому колегія суддів приходить до висновку про правомірність задоволення заявлених позовних вимог щодо витребування у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спірної квартири. Водночас, наявними в матеріалах справи доказами в сукупності також було підтверджено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним племінником ОСОБА_2 , тому колегія суддів вважає правильним висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині встановлення факту, що ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним племінником ОСОБА_2 та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова