Справа № 720/1797/20
Провадження № 2/727/452/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Заверусі Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, збільшивши позовні вимоги в січні 2021 року, до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2004 року, який було розірвано рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20.08.2020 року.

Під час шлюбу нею та відповідачем 20.07.2011 року придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,90 кв.м., в тому числі житловою площею 28,90 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, однак в п.8 договору купівлі-продажу квартири зазначено, що продавець та покупець ознайомлені з вимогами статей 60,65 СК України, тобто відповідач усвідомлював, що на момент придбання квартири, вона буде об`єктом спільної сумісної власності.

Вказана квартира була придбана в занедбаному стані та непридатна до проживання, тому в квартирі проведено капітальний ремонт, збито штукатурку, відновлено стіни, проведено заміну проводки, реставрацію та утеплення балконів, куплено нові меблі. В результаті будівельних змін витрачалися особисті грошові збереження її та відповідача.

В період шлюбу у них народились двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходяться на її утриманні. В доньки наявні ознаки гіперплазії щитоподібної залози, а саме вузлоутворення лівої частки THIRADS III, відповідні обстеження проводяться лише в м. Київ та за кордоном.

Відповідно до ч.3 ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вона всі кошти витрачає на обстеження та лікування доньки. Розмір аліментів, які вона отримує від відповідача на утримання дітей, є недостатнім для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, а також їхнього лікування, а тому вважає, що її частка в квартирі має бути збільшена до 3/4 частин.

Крім того, нею та відповідачем в період шлюбу придбано легковий автомобіль марки «Opel», модель «Insignia», 2010 року випуску, тип ТЗ-універсал-В, колір чорний, VIN-код № НОМЕР_1 , яким користувався відповідач.

Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області, відповідач 15.09.2020 року зняв вказаний автомобіль з реєстрації та відчужив його без її згоди.

Ринкова вартість даного автомобіля становить 289130 грн., її 1/2 частка становить 144565 грн.

А тому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Opel Insignia» об`єктами спільної сумісної власності її та відповідача ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини від ринкової вартості автомобіля марки «Opel Insignia» в сумі 144565 грн., а також понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, уточнивши позовні вимоги в грудні 2021 року, до відповідача ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, який ухвалою суду від 16.12.2020 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, посилаючись на те, що під час шлюбу ним та відповідачем ОСОБА_1 придбано автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2003 року випуску, тип кузова хетчбек, колір синій, ідентифікаційний номер VIN № НОМЕР_2 , який оформлено на ОСОБА_1 .

Згідно з листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області, відповідач ОСОБА_1 17.03.2021 року відчужила вказаний автомобіль.

Відповідно до звіту №544 про оцінку транспортного засобу від 10.12.2020 року, ринкова вартість спірного автомобіля становить 135686 грн., а 1/2 частка становить 67843 грн.

А тому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Volkswagen Polo»; стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини від ринкової вартості автомобіля марки «Volkswagen Polo» в сумі 67843 грн., а також понесені судові витрати та витрати за оплату експертизи в сумі 650 грн.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, який ухвалою суду від 26.02.2021 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_2 за її кошти.

Відповідно до нотаріальної заяви продавця квартири ОСОБА_6 , за придбання квартири по договору купівлі-продажу від 20.07.2011 року розраховувалась вона в сумі 76800 грн.

Вказані кошти були зароблені нею на роботі в Італійській Республіці.

Спірна квартири мала бути придбана на її ім`я, але оскільки її чоловік в період з 09.10.2009 року по 14.01.2012 року перебував за кордоном та не було можливості надати нотаріальну згоду другого подружжя на придбання квартири, тому квартиру було оформлено на ОСОБА_2 .

Ні в ОСОБА_1 , яка з 06.11.2008 року по 25.08.2011 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною, ні в ОСОБА_2 , який працював в педагогічному фаховому коледжі ЧНУ ім. Ю.Федьковича, не було фінансової можливості придбати спірну квартиру.

А тому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,90 кв.м., в тому числі житловою площею 28,90 кв.м., а також стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 не визнали з підстав, викладених у відзивах на позови, та просили відмовити в їх задоволенні. Позивач доповнила, що кошти від продажу автомобіля марки «Opel Insignia» в сумі 20000 грн. вона витратила в інтересах сім`ї та дітей, а тому компенсацію за 1/2 частку автомобіля необхідно стягувати не з ринкової вартості автомобіля, а з суми 20000 грн., за яку вказаний автомобіль було продано.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні свої зустрічні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві, та просили їх задовольнити. Первісні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених в письмових поясненнях, в задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити. Позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 визнали повністю та не заперечували щодо їх задоволення.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Позов ОСОБА_1 вважали необґрунтованим та просили відмовити в його задоволенні, оскільки спірна квартира придбана за її кошти.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він є сусідом через поверх квартири сім`ї ОСОБА_1 . Квартира АДРЕСА_1 була в жахливому стані. В даній квартирі жила сім`я ОСОБА_1 . Йому не відомо, за чиї кошти було придбано спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона є сусідкою з квартири №37 , яка знаходиться поверхом нижче квартири АДРЕСА_1 . Спірна квартира була в жахливому стані. Ремонт робили позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . Батьки позивача ОСОБА_1 привозили продукти і годували робочих.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона є матір`ю позивача ОСОБА_1 . Вона та її чоловік працювали за кордоном, привозили додому гроші. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 брали їхні гроші на придбання квартири, однак, яку саме суму, вона не пам`ятає. Квартира купувалась для сім`ї, техніку в квартиру і на кухню привозили вона з чоловіком. Вона готувала їжу, а чоловік привозив її робочим. Вона не пам`ятає, за яку суму було придбано квартиру, оскільки вона допомагала дітям.

Допитана в якості свідка третя особа ОСОБА_3 пояснила суду, що вона в 2011 році приїхала з Італії. Спірна квартира придбана за її гроші та гроші її чоловіка в сумі 76800 грн. Квартиру не оформили на неї, оскільки чоловік був в Італії, а тому не міг дати згоду на купівлю квартири. Вони вирішили квартиру зареєструвати на сина. Вказана квартира придбана для неї та її чоловіка, а не для сина з дружиною. За проведення ремонту в квартирі оплачували вона та її чоловік. На гроші з весілля діти купили автомобіль. Пізніше квартиру на себе не переоформляли, бо хворіли рідні і вже не було грошей.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він є батьком відповідача ОСОБА_2 . Він з дружиною вирішили купити квартиру для себе. В 2011 році за його гроші та гроші його дружини ОСОБА_3 купили квартиру за суму 76800 грн., зробили ремонт. Власником квартири стала дружина, хоча квартиру оформили на сина, оскільки він був за кордоном та не міг надати згоду на придбання квартири. Ніякого договору про проживання дітей в квартирі не було. Меблі в квартиру купили батьки позивача ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він працює ріелтором. Він допомагав підшукувати квартиру та придбавати її. Він був присутнім у нотаріуса під час укладення договору купівлі-продажу. Також в нотаріуса були позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 . Квартиру шукала сім`я, а розраховувалась ОСОБА_3 . Критерії пошуку квартири задавали позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . Квартира оформлена на ОСОБА_2 . На нього відповідач не тиснув. Йому не відомо, чиї були кошти, які передавались продавцю за квартиру.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третьої особи, представника третьої особи, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково, позовні вимоги третьої особи задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 02.09.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20.08.2020 року (т.1 а.с.6-7).

Від шлюбу в сторін є двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т.1 а.с.10-11).

Частиною третьою статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Аналогічна правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.07.2011 року (т.1 а.с.8), витягу з Державного реєстру правочинів (т.1 а.с.9) та витягу про державну реєстрацію прав (т.1 а.с.73), квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків договору, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Зміст ст.ст.60, 65 СК України сторонам нотаріусом роз`яснено.

Згідно з архівною довідкою Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області від 03.03.2021 року (т.1 а.с.228), договір купівлі-продажу квартири посвідчено на підставі документів, в тому числі заяви від ОСОБА_1 , яка дала згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_2 спірної квартири, на якій приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В.В. встановлено особу заявника та перевірено справжність її підпису.

Відповідно до звіту №16/12 про оцінку майна від 16.12.2020 року (т.1 а.с.55-76), ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1028337 грн.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 ст.70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як встановлено судом, неповнолітні діти позивача та відповідача проживають з позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до гістологічного дослідження С-19-1095 від 07.06.2019 року (т.1 а.с.164) та протоколу ультразвукового обстеження щитоподібної залози від 06.11.2020 року (т.1 а.с.168), в ОСОБА_13 наявні ознаки гіперплазії щитоподібної залози, вузлоутворення лівої частки THIRADS III.

Суд вважає, що відсутні підстави для збільшення частки квартири позивача ОСОБА_1 , оскільки на утримання дітей відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти, які становлять більше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 21.01.2021 року (т.1 а.с.166), а доказів того, що вказаний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення дітей, позивачем ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 17.12.2020 року (т.1 а.с.105), який являвся продавцем по договору купівлі-продажу квартири від 20.07.2011 року, ОСОБА_6 підтвердив, що кошти за купівлю квартири в сумі 76800 грн. оплачувала мати покупця ОСОБА_3 . Однак, вказаною заявою не підтверджується факт належності коштів саме третій особі ОСОБА_3 .

Крім того, допитаний в якості свідка чоловік третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_11 вказав, що меблі в спірну квартиру купили батьки позивача ОСОБА_1 , що спростовує посилання третьої особи ОСОБА_3 про те, що спірна квартира була придбана для неї та її чоловіка ОСОБА_11 , оскільки батьки позивача ОСОБА_1 не купували б меблі в квартиру третьої особи та її чоловіка, а купували б меблі в квартиру своєї доньки ОСОБА_1 та її чоловіка.

Суд вважає, що посилання третьої особи ОСОБА_3 на те, що кошти на придбання квартири були зароблені нею в Італійській Республіці є безпідставним, оскільки як вбачається із договору з хатнім працівником (т.1 а.с.109-114), квитанцій про сплату (т.1 а.с.115-132) та офіційною заявою (т.2 а.с.22-23) третя особа ОСОБА_3 дійсно працювала в Італійській Республіці, однак мати та вітчим позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про одруження (т.1 а.с.164-165), також працювали в Італійській Республіці, що підтверджується виписками з рахунку соціального забезпечення (т.1 а.с.150-152, 156-163).

Також, суд вважає, що посилання третьої особи ОСОБА_3 на те, що її чоловік перебував за кордоном та не міг дати згоди на купівлю квартири є безпідставним, оскільки як вбачається з копії паспорту ОСОБА_15 (т.1 а.с.133), який в подальшому змінив прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (т.1 а.с.134), дійсно перебував за кордоном, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті про виїзд за кордон 09.10.2009 року та в`їзд в Україну тільки 14.01.2012 року. Однак, починаючи з 2012 року третьою особою не вживалися жодних дій щодо оспорювання договору купівлі-продажу квартири, щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, щодо переоформлення права власності на спірну квартиру. Крім того, як встановлено судом, третя особа ОСОБА_3 ніколи не проживала у спірній квартирі.

Таким чином, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, оскільки вона придбавалась під час шлюбу, а тому за позивачем ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/2 частку спірної квартири, задовольнивши частково первісні позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовивши в задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 .

Що ж стосується вимог позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 3/4 частки цієї квартири оскільки з нею проживають діти сторін, а розмір аліментів, які вона отримує на утримання дітей недостатній для забезпечення недостатній для їхнього фізичного та духовного розвитку, лікування, то суд вважає, що для цього немає підстав з огляду на таке.

Якщо розмір аліментів, які позивач отримує на утримання дітей недостатній для забезпечення недостатній для їхнього фізичного та духовного розвитку, лікування, то вона має право звернутись до суду з відповідним позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей, або про стягнення додаткових витрат. Але ці обставини, на думку суду не дають підстав для збільшення розміру частки позивача у спірній квартирі, відповідно в цій частині позову необхідно відмовити.

Також під час перебування в зареєстрованому шлюбі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 придбали два автомобілі: автомобіль марки «Opel», модель «Insignia», 2010 року випуску, тип ТЗ-універсал-В, колір чорний, VIN-код № НОМЕР_1 та автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2003 року випуску, тип кузова хетчбек, колір синій, ідентифікаційний номер VIN № НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.45).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу (т.1 а.с.77-94), ринкова вартість автомобіля марки «Opel», модель «Insignia», 2010 року випуску, становить 289130 грн.

Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль марки «Opel», модель «Insignia», 2010 року випуску, 15.09.2020 року, тобто до подання вказаного позову до суду, був відчужений відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується повідомленням Територіального сервісного центру МВС №7341 від 03.03.2021 року (т.1 а.с.215) та копією договору купівлі-продажу від 15.09.2020 року (т.1 а.с.216), без згоди та відома позивача ОСОБА_16 .

Згідно зі звітом №544 про оцінку транспортного засобу від 10.12.2020 року (т.1 а.с.46-49), ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Polo», 2003 року випуску, становить 135686 грн.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2003 року випуску, був відчужений позивачем ОСОБА_1 17.03.2021 року, тобто після подання позову до суду, що підтверджується повідомленням Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області (т.2 а.с.39), договором купівлі-продажу транспортного засобу від 17.03.2021 року (т.2 а.с.40), без згоди та відома відповідача ОСОБА_2 .

Суд прийняв до розгляду заяву ОСОБА_2 про збільшення (уточнення) позовних вимог від 22.12.2021 року, оскільки вказана заява була подана з порушенням строків внаслідок неправомірних дій позивача ОСОБА_1 , а саме відчуження під час розгляду справи автомобіля марки «Volkswagen Polo», яка під час розгляду справи самостійно не повідомила про це суд, а тільки після запитань головуючого з приводу можливості спільного користування сторонами цим автомобілем пояснила, що продала його. Про це відповідачу ОСОБА_2 стало відомо після 13.12.2021 року, коли надійшла відповідь з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області на виконання ухвали суду від 06.12.2021 року.

Відповідно до п.3.1. договору від 17.03.2021 року, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 20000 грн.

Суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 на те, що кошти від продажу транспортного засобу були витрачені в інтересах дітей - сім`ї, а тому при стягненні грошової компенсації необхідно враховувати саме ціну продажу транспортного засобу 20000 грн. є безпідставним, оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів того, що вказані кошти, до того ж в такій незначній сумі були витрачені нею в інтересах сім`ї.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Так, у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Пунктом 30, зазначеної постанови, роз`яснено, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд вважає, що автомобіль марки «Opel», модель «Insignia», 2010 року випуску, та автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2003 року випуску,є спільним майном подружжя, оскільки вони придбавались під час шлюбу. Однак, враховуючи те, що обидва автомобілі були відчужені позивачем та відповідачем після розірвання шлюбу, кошти від їх продажу не були витрачені в інтересах сім`ї, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення грошової компенсації від ринкової вартості вказаних автомобілів.

Як встановлено судом, половина від ринкової вартості автомобіля марки «Opel», модель «Insignia» становить 144565 грн., та половина від ринкової вартості автомобіля марки «Volkswagen Polo» становить 67843 грн., а тому, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути грошову компенсацію за різницю вартості двох автомобілів в сумі 76722 грн. (144565 грн. - 67843 грн.), задовольнивши в цій частині первісні позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 .

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частку автомобіля марки «Volkswagen Polo», то необхідно зазначити таке.

Перереєстрація транспортного засобу здійснюється територіальними органами з надання сервісних послуг МВС відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року.

Відповідно до вказаного Порядку, підставою для перереєстрації транспортного засобу є в тому числі рішення суду. Згідно з п.15 Порядку, під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), транспортні засоби (крім випадків реєстрації нових транспортних засобів, перереєстрації транспортних засобів у зв`язку зі зміною найменування та адреси юридичних осіб, прізвища, імені чи по батькові, місця проживання фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, вибракування їх загалом) підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їхніх складових частин з номерами, зазначеними в документах, поданих власником для реєстрації. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, робиться відповідна відмітка або складається акт огляду.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 не зможе надати для огляду спірний транспортний засіб, оскільки він відчужений іншій особі, що зумовить неспроможність здійснення перереєстрації транспортного засобу.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо.

Як встановлено судом, автомобіль марки «Volkswagen Polo» 17.03.2021 року перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, а тому, суд вважає, що визнання права власності за відповідачем ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину вказаного транспортного засобу є неефективним способом захисту, а тому в цій частині зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити частково первісні позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовити в задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 .

Увідповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. за подання позовної заяви (т.1 а.с.1), в сумі 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову (т.1 а.с.13), в сумі 5747 грн. в якості доплати за позовну вимогу про визнання права власності на 1/2 частку квартири (т.1 а.с.53) та в сумі 2570,84 грн. в якості доплати за позовну вимогу про визнання права власності на 3/4 частки квартири (т.1 а.с.153). Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 7008,20 грн.

Відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. за подання зустрічної позовної заяви (т.1 а.с.44), в сумі 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову (т.2 а.с.33) та витрати за проведення експертизи в сумі 650 грн. (т.1 а.с.50). Оскільки зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, то з позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати пропорційно до задоволеної частини зустрічних позовних вимог в сумі 1524,40 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати в сумі 5483,80 грн. (7008,20 грн. - 1524,40 грн.).

Крім того, суд вважає, що оскільки в задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь третьої особи понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10283,37 грн. (т.1 а.с.188, т.2 а.с.12).

Відповідно до вимог ч.7 та ч.8 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

З огляду на наведену норму Закону, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.11.2020 року, щодо накладення арешту на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.16, 364, 368 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 158, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжязадовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Opel Insignia», 2010 року випуску, тип ТЗ-універсал-В, колір чорний, VIN-код № НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2003 року випуску, тип кузова хетчбек, колір синій, ідентифікаційний номер VIN № НОМЕР_2 , об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за різницю вартості двох автомобілів в сумі 76722 (сімдесят шість тисяч сімсот двадцять дві) гривні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5483 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят три) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру відмовити.

Заходи забезпечення позову щодо накладення арешту на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 , із забороною відчуження даної квартири, відповідно до ч.ч.7 та 8 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду в частині скасування заходів забезпечення позову та продовження дії частини заходів забезпечення позову надіслати до Центру надання адміністративних послуг м. Чернівці (м. Чернівці, вулиця Героїв Майдану, 7).

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 14 січня2022 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: