Провадження № 2-з/638/63/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєва О.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 подано до суду позов до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю.

В даній позовній заяві ОСОБА_3 просить суд визначити місце проживання доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.

Позов обґрунтовано тим, що з 17 вересня 2009 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який в подальшому розірвано на підставі рішення суду. В шлюбі у сторін народилися доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу доньки залишилися проживати разом з батьком. Проживання доньок з батьком не відповідає інтересам дітей, негативно впливає на їх стан та не забезпечує їх належного розвитку. Крім того ОСОБА_4 перешкоджає спілкуванню та побаченням матері з дітьми, чим порушує психологічний зв`язок між ними.

04 лютого 2022 року ОСОБА_3 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій остання просить суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо зміни місця навчання дитини - ОСОБА_6 .

Заяву мотивовано тим, що станом на час звернення до суду з заявою дитина ОСОБА_6 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , яка нею повністю опікується, виховує та утримує її.

12 січня 2022 року ОСОБА_4 було без відома матері дитини подано заяву про переведення дитини до іншого навчального закладу.

Заявник вважає, що таке переведення шкодить інтересам дитини, її психологічному та моральному стану та є недоречним в середині навчального року. Вказані дій вчиняються ОСОБА_4 з метою перешкоджання встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Невжиття відповідних заходів забезпечення позову призведе до того, що ОСОБА_4 продовжить переводити дитину до інших навчальних закладів, спотворюючи досліджувані судом обставини справи, що зашкодить інтересам малолітньої дитини та унеможливить реальне виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Дослідивши викладені в заяві доводи, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, зважаючи на наступне.

30 грудня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, в якому просила визначити місце проживання доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

У частині 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з п.п. 2, 3, 4, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; інші заходи у випадках, передбачені законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Аналізуючи зміст вищевказаних норм права, дослідивши обставини справи та матеріали контрольного провадження, суд дійшов наступного висновку.

Предметом позову у цивільній справі є визначення місця проживання дитини.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 просить суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо зміни місця навчання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заява про забезпечення позову обґрунтована припущеннями заявника про те, що ОСОБА_4 подано заяву про переведення дитини до іншого навчального закладу з метою унеможливлення подальшого спілкування ОСОБА_1 з донькою та унеможливлення або значного утруднення виконання рішення. Також ОСОБА_1 в заяві викладене припущення щодо наміру ОСОБА_4 викрасти дитину.

Заявником не зазначено яким саме чином вказаний захід забезпечення позову може сприяти виконанню рішення суду, із урахуванням принципу диспозитивності, не доведено обставини, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або зашкодити інтересам дитини.

Дослідивши викладені в заяві про забезпечення позову доводи, суд дійшов висновку про відсутність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, та вважає, що заявлений захід не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18.

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у спосіб, обраний нею у заяві, зокрема, шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо зміни місця навчання дитини ОСОБА_6 .

Доводи ОСОБА_1 про можливу наявність, в наслідок такого переведення дитини, перешкод у спілкуванні з дитиною та необхідність у зв`язку із цим вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо зміни місця навчання дитини, не є правовою підставою для вжиття заходів забезпечення позову обраним заявником способом та не свідчать про доведеність існування реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Харківського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у справі № 645/5858/20.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Поволяєва