Справа № 456/60/22
Провадження № 2-з/456/23/2022
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

10 лютого 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Огородника О.І. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» на користь ОСОБА_1 гривневий еквівалент завдатку 5480,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 149 484 (сто сорок дев`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 54 коп. та штрафні санкції (пеня, 3% річних, інфляційні витрати) за договором купівлі-продажу майнових прав № 35/01.2019 від 30.01.2019 та договором завдатку в сумі 143 483 (сто сорок три тисячі чотириста вісімдесят три) грн. 22 коп. та судові витрати.

10 лютого 2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Огородника О.І. про забезпечення позову, в якій заявник просить суд накласти арешт на все нерухоме майно, що належить Товариству з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд», в межах суми позовних вимог 292967 грн. 76 коп. В обгрунтування заяви покликається на те, що позивач несе ризик ускладнення чи навіть неможливості виконання рішення суду, якщо таким рішенням позовні вимоги позивача до відповідача буде задоволено, у зв`язку з наступними обставинами. Судом вже було розглянуто спір між сторонами та задоволено позов позивача про стягнення з відповідача на її користь 447 532 грн. 61 коп. заборгованості (справа №456/4883/20). В позовних вимогах по справі № 456/60/22 позивач просить стягнути другу частину завдатку на підставі ст.571 ЦК України та штрафні санкції. Рішення суду у справі №456/4883/20 було виконано лише 15.12.2021, хоча виконавче провадження було відкрито 02.08.2021. Відповідач впродовж 2020-2021 років вживав всіх доступних йому заходів для уникнення сплати коштів та в подальшому, після набрання рішенням законної сили, приховував все рухоме майно, не виконував вимоги приватного виконавця про надання документів, максимально відтягував виконання рішення суду. Окрім цього, в період з листопада 2020 року до лютого 2022 року відповідач відчужив частину належного йому нерухомого майна, що підтверджується довідками з реєстру речових прав. Окрім цього, у відповідача існує податкова заборгованість у розмірі 504236 грн. 76 коп., що також може вплинути на виконання рішення суду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, розглянувши заяву та додані до неї матеріали, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1ст. 151 ЦПК України).

Згідно п.1 ч. 1ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у суду немає, зважаючи на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Так, при встановленні відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець (постанова ВС у справі № 522/403/17 від 22.08.2018).

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову, заявник покликається на те, що позивач несе ризик ускладнення чи навіть неможливості виконання рішення суду, якщо таким рішенням позовні вимоги позивача до відповідача буде задоволено, у зв`язку з тим, що судом вже було розглянуто спір між сторонами та задоволено позов позивача про стягнення з відповідача на її користь 447 532 грн. 61 коп. заборгованості (справа №456/4883/20). В позовних вимогах по справі № 456/60/22 позивач просить стягнути другу частину завдатку на підставі ст.571 ЦК України та штрафні санкції. Рішення суду у справі №456/4883/20 було виконано лише 15.12.2021, хоча виконавче провадження було відкрито 02.08.2021. Відповідач впродовж 2020-2021 років вживав всіх доступних йому заходів для уникнення сплати коштів та в подальшому, після набрання рішенням законної сили, приховував все рухоме майно, не виконував вимоги приватного виконавця про надання документів, максимально відтягував виконання рішення суду. Окрім цього, в період з листопада 2020 року до лютого 2022 року відповідач відчужив частину належного йому нерухомого майна, що підтверджується довідками з реєстру речових прав. Окрім цього, у відповідача існує податкова заборгованість у розмірі 504236 грн. 76 коп., що також може вплинути на виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник між сторонами на підставі ст.571 ЦК України, позивач просить стягнути другу частину подвійного розміру завдатку та штрафні санкції.

Одночасно з матеріалів позовної заяви вбачається, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2021 стягнуто з відповідача на користь позивача 447532 грн. 61 коп. заборгованості, з них 416064 грн. 04 коп. сума основного боргу, 18853 грн. 60 коп. пені, 7905 грн. 22 коп. індекс інфляції, 4709 грн. 75 коп. 3 % річних.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11.11.2021 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2021 залишено без змін.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2021 виконано 15.12.2021.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходить з того, що підставою для звернення з вказаною заявою фактично слугують доводи заявника про те, що рішення суду у справі №456/4883/20 тривалий час не виконувалося з вини відповідача, а також на те, що у останнього існують не виконані податкові зобов`язання, які не мають жодного відношення до вказаного спору. Заявником не конкретизовано об`єкти, на які повинна поширюватись дія ухвали суду, оскільки накладення арешту на все нерухоме майно може привести до порушення права власності, гарантованого Конституцією України та перешкодити господарській діяльності товариства, навіть в межах суми позовних вимог. Окрім того, ставлячи вимогу про накладення арешту на майно відповідача, заявником не надано доказів того, чи взагалі відповідач має у власності будь яке майно, яке підлягає арешту, тобто питання виявлення майна відповідача, на яке можливо накласти арешт, заявник поклав на суд та орган, який, в разі задоволення заяви про забезпечення позову, буде виконувати рішення суду.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі №922/2163/17).

Суд вважає, що доводи заявника фактично зводяться до тривалого невиконання рішення у іншій справі, що не може бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у вказаній справі. Окрім цього, факт відчуження майна, на який покликається заявник не може свідчити лише про бажання відповідача уникнути можливого невиконання рішення суду, оскільки відповідач займається господарською діяльністю і укладення договорів купвлі-продажу майнових прав, як вбачається з матеріалів справи предметом діяльності товариства.

Щодо доводів заявника про наявність у відповідача податкової заборгованості, то такі не можуть бути єдиною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки суду не відомі обставини, за яких виникла така заборгованість і чи така існує на момент вирішення заяви про забезпечення позову.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18 та від 05.09.2019 у справі №911/527/19).

Таким чином, заявником не наведено суду обґрунтованих підстав, які б унеможливили захист прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів, не надано суду відповідних належних доказів, також з матеріалів заяви судом не встановлено обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Огороднику О.І. в задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельно-монтажна фірма Стрийбуд» про стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя В.Л.Бучківська