ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4155/21
Провадження № 2/210/203/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 лютого 2022 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Чайкіної О.В.,

за участі секретаря судового засідання: Перог Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради , Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 02серпня 2021рокунадійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням (а.с. 2-3).

Позов заявлено з підстав, пов`язаних із визнання права користування житловим приміщенням.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 02 серпня 2021 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В.

Ухвалою судді 06 серпня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правиламиспрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідач Департамент розвитку інфраструктури міста надав відзив на позовну заяву (а.с.29).

Від відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, відзиву на позовну заяву, пояснень на позов не надходило.

Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилав на те, що Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради від 21.04.2004 за № 187 його батьку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 виданий ордер на жиле приміщення № 99 , а саме на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому наймач ОСОБА_2 вселився до вказаної квартири. Після чого, до вказаної квартири вселились члени його сім`ї зокрема (син) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 вселились до вказаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер. Разом з тим, ОСОБА_1 продовжує мешкати за вказаною адресою і на теперішні час, тобто проживає у вказаній квартирі понад 16 років. При цьому, ОСОБА_1 продовжує сплачувати рахунки за користування приміщенням, що підтверджує постійне проживання за вказаною адресою. Тобто, що ОСОБА_1 не тільки користується правами на проживання а й виконує обов`язки по утриманню квартири (проводилися поточні ремонтні роботи), а також щомісячно сплачує всі комунальні послуги. На протязі всього цього часу він за власні кошти здійснював поточні ремонти квартири.

Таким чином, наявні підстави для визнання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , наймачем квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та укладені з ним договору найму житлового приміщення.

Відповідач Департамент розвитку інфраструктури міста подав до суду відзив на позов, в обґрунтування відзиву посилався на те, що позивачем був порушений порядок вселення. передбачений ст.65 вищезазначеного Житлового Кодексу Української РСР. а саме, наймач вправі в установленому порядку з письмової згоди всіх проживаючих разом з ним членів сім`ї провести вселення в займане ним жиле приміщення свого чоловіка, дітей, батьків, інших осіб. Докази, що померлий наймач ОСОБА_2 за життя звертався з заявою до житлово-комунальних підприємств про проведення реєстрації або вселення, або давав таку згоду позивачу на вселення в свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відсутні, хоча мав таке право та можливість. Враховуючи вищевикладене просив у позові відмовити.

Представником відповідача Департаменту розвитку інфраструктури міста- 16.12.2021 року, 24.12.2021 року, 28.01.2022 року та 04.02.2022 року до суду були подані клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Враховуючи викладене та те, що представником відповідача вже раніше подавалися аналогічні клопотання про відкладення розгляду справи які були задоволені, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи.

Відповідач Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради заяв клопотань не подавав.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судом.

Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради від 21.04.2004 за № 187 ОСОБА_2 виданий ордер на жиле приміщення № 99 , а саме, на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї відсутній (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.09.2007 року ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 02.02.2021 року (а.с.14).

10.06.2021 року ОСОБА_1 направив на адресу Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради заяву про визнання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , наймачем квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Згідно відповіді заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів влади від 16.06.2021 року № к-270-П питання про визнання ОСОБА_1 членом сім`ї померлого наймача та визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 підлягає розгляду в судовому порядку (а.с.7).

Мотивувальна частина

Позиція суду та застосовані норми права

Приписами частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, зміст позовних вимог зводиться до захисту прав позивача як користувача спірної житлової квартири.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з статтею 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Статтею 65 ЖК УРСР визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною 1 статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 №6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання (Постанова ВС у справі № 202/944/19 від 12 січня 2022року).

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартиру може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини 2 статті 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Згідно зі статті 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положеннями частин 1, 2 статті 61 ЖК визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

При цьому, у члена сім`ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування виникає у зв`язку із включенням до ордера, а не у зв`язку із вселенням у це приміщення.

Оцінка аргументів сторін та наданих доказів

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , доказів того, що він проживав у квартирі АДРЕСА_1 , як член сім`ї до смерті ОСОБА_2 та після смерті наймача, а також продовжує проживати у вказаній квартирі матеріали справи не містять, як не містять доказів того, що іншого житла позивач не має.

Позивачем не доведено дотримання встановленого порядку при вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача.

Надані позивачем Інформаційні довідки про нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста суми сплати не є підтвердженням того, що саме позивач сплачує за комунальні послуги за квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним обов`язків, як члена сім`ї наймача, зокрема солідарної із наймачем майнової відповідальності щодо сплати комунальних платежів, оскільки із наданої позивачем ОСОБА_1 копії квитанції вбачається, що оплата житлово-комунальних послуг здійснено один раз - у червні 2021 року, тобто вже після смерті основного квартиронаймача ОСОБА_2 , та перед зверненням до суду з цим позовом.

Надані позивачем Інформаційні довідки про нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста, не можуть бути прийняті судом в якості належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача у спірній квартирі, як члена сім`ї наймача, як і не підтверджують його згоду на вселення позивача в квартиру та ведення з ним спільного господарства.

Крім того, відсутні дані того, що наймач спірної квартири ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та сам позивач за життя наймача звертались до відповідних органів з питання його реєстрації у вказаній квартирі, та/або наймач надавав відповідну згоду на його проживання в квартирі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради укласти договір найму житлового приміщення вищезазначеної квартири суд зазначає наступне.

Позивачем в ході розгляду справи не було доведено належне дотримання порядку його вселення у спірну квартиру, не доведено факт згоди наймача на реєстрацію позивача у квартирі, відсутня згода померлого на його вселення до квартири, а також відсутні докази ведення спільного господарства між позивачем та наймачем, а тому дані обставини вказують на те, що позивач не набув права користування спірним жилим приміщенням.

Крім того, позовні вимоги щодо зобов"язання укласти договір найму є похідними від вимог щодо визнання права користування, оскільки взаємопов"язані, випливають один з одного.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними по справі доказами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Висновки за результатами розгляду справи

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, оскільки з боку позивача не надано доказів того факту, що ним було дотримано порядку вселення у спірну квартиру, не доведено факт згоди наймача на реєстрацію позивача у квартирі, відсутня згода померлого на його вселення до квартири, а також відсутні докази ведення спільного господарства між позивачем та наймачем.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 9, 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 228-229, 263, 265, 280-283, 288 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради , Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 07 лютого 2022 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 народження: 28.03.1995 проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

- відповідачі:

1) Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, адреса: 50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд. 42 ідентифікаційний код юридичної особи: 04052525;

2) Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, адреса: 50101, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, пл. Молодіжна, будинок 1 ідентифікаційний код юридичної особи: 03364234.

Суддя: О. В. Чайкіна