1Справа № 335/1151/22 2/335/1411/2022
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

08 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Крамаренко І.А., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Запорізького державного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання поновити на роботі і виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Запорізького державного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання поновити на роботі і виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, ознайомившись із вказаною позовною заявою та доданими матеріалами, приходжу до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач ОСОБА_1 заявляючи позовну вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від посади посилається на норми законодавства ст.235 КЗпП України, якою передбачено відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Однак, в порушення виконання вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач взагалі не зазначає та не надає доказів, що підтверджують вказану обставину, а саме: розмір заробітної плати; розмір заробітної плати за останні два календарних місяці роботи; розрахунок середнього заробітку, відповідно до порядку встановленого Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу позивача, що подання до суду разом із позовною заявою всіх наявних в нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є обов`язком позивача.

Також, в порушення п.10 ч.2 ст.175 ЦПК України, відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до вимог ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не долучено документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, передбаченому ЗУ «Про судовий збір».

Позивачем заявлено вимоги: про визнання незаконним та скасування наказу Запорізького державного медичного університету Міністерства охорони здоров`я України №1784-к від 08.11.2021 про відсторонення від роботи працівників; зобов`язання поновити на роботі; та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи, що предметом позову є оскарження наказу про відсторонення від роботи, на підставі якого було призупинено виконання ним трудових обов`язків, а не звільнено його із займаної посади, суддя доходить до висновку, що доводи позивача про те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із вказаним позовом, є безпідставними.

Крім того, ОСОБА_1 не звільняється від сплати судового збору, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», за позовну вимогу про зобов`язання виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, оскільки за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати і не є тотожнім його стягненню.

У постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 в справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01.09.2015, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Указаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Крім того, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19).

Враховуючи вищевикладене, суддя доходить висновку, що пільги щодо сплати судового збору не поширюються на вимоги позивача заявлені у вказаному позові, а тому заявлені позивачем позовні вимоги підлягають оплаті судовим збором.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру поданою фізичною особою сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, то йому необхідно сплатити за них судовий збір у розмірі 1984,80 грн. (992,40 грн. х 2).

Платіжні реквізити для перерахування судового збору: Отримувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Вознес./22030101; Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997; Номер рахунку (IBAN): UA0008513; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися порядку (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975 року).

Згідно з ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконають вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунуть недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, оскільки встановлено, що позовна заява подана до суду з порушенням вимог Цивільного процесуального кодексу України, вважаю, що її слід залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині даної ухвали, шляхом подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 1984,80 грн., або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також шляхом подання до суду належних документів щодо розміру заробітної плати ОСОБА_1 , розміру заробітної плати за останні два календарних місяці роботи; та відповідний розрахунок. В іншому випадку заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявнику.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізького державного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання поновити на роботі і виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи залишити без руху.

Надати позивачу ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позову у 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити заявнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали заява буде вважатись неподаною і буде повернута.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. За правилами ст.353 ЦПК України, ухвала про залишення позовної заяви без руху окремо від рішення суду не оскаржується.

Суддя І.А. Крамаренко