Справа № 567/697/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

при секретарі - Самолюк А.В.

за участю позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача ОСОБА_2

відповідача-позивача ОСОБА_3

представника відповідача-позивача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу в Рівненській області Грунтківської Ірини Анатоліївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про визнання договорів дарування недійсними, визнання незаконними та скасування нотаріальних дій з посвідчення договорів дарування та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу в Рівненській області Грунтківської І.А., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання договорів дарування недійсними, визнання незаконними та скасування нотаріальних дій з посвідчення договорів дарування.

В обґрунтування позову зазначає, що її бабуся - ОСОБА_7 перебувала в шлюбі із її дідом - ОСОБА_8 з 30.12.1956 до 30.08.2016.

Під час перебування у шлюбі, за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку площею 0,0865 га., кадастровий номер :03:002:0267, яка знаходиться за тією самою адресою.

04.08.2016 було укладено договір дарування житлового будинку серії НАТ №370156, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською І.А. та зареєстрований у реєстрі за №189. Згідно пункту 1 умов вказаного договору ОСОБА_8 , будучи дарувальником подарував, а ОСОБА_3 , будучи обдаровуваним, прийняв у дар житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 04.08.2016 було укладено договір дарування земельної ділянки серії НАТ №370157, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською І.А. та зареєстрований у реєстрі за №190. Згідно п.1 умов вказаного договору ОСОБА_8 , будучи дарувальником подарував, а ОСОБА_3 , будучи обдаровуваним, прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0865 га. кадастровий номер :03:002:0267, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що дані договори було укладено без письмової нотаріально посвідченої згоди від ОСОБА_7 , хоча на момент виникнення права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та права власності на земельну ділянку площею 0,0865 га., кадастровий номер :03:002:0267, яка знаходиться за тією самою адресою, вищевказані житловий будинок та земельна ділянка були нажиті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час шлюбу, а тому це майно належало їм на праві спільної сумісної власності.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Отже, враховуючи викладене, для укладення таких договорів згода ОСОБА_7 на їх укладення мала бути не лише письмовою, а й мала посвідчуватися нотаріально і без такої згоди укладення вказаних договорів не допускається. Оскільки, як зазначено вище вказані договори були укладені без письмової нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_7 , то це є передбаченою законом підставою для визнання їх недійсними.

Окрім того вважає, що підписи наявні на вказаних договорах у графі «Дарувальник» виконані не ОСОБА_8 , а іншою особою і в дійсності він вказані договори не укладав, що є додатковою підставою для того, щоб визнати незаконними та скасувати нотаріальні дії з їх посвідчення та рішення про державну реєстрацію права власності прийняті на підставі вказаних договорів.

Також зазначає, що ОСОБА_8 незадовго до укладення вказаних договорів хворів та вважає, що наявні захворювання уразили головний мозок ОСОБА_8 , а тому впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Враховуючи наведене, позивач за первісним позовом просить визнати недійсним укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 договір дарування житлового будинку із надвірними будівлями АДРЕСА_1 , серії НАТ 370156 від 04.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською 1.А. та зареєстрований у реєстрі за №189; визнати незаконною та скасувати нотаріальну дію приватного нотаріуса Острозького нотаріального округу Грунтківської І.А. із посвідчення зазначеного договору; визнати недійсним укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 договір дарування земельної ділянки площею 0,0865 га., кадастровий номер :03:002:0267, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , серії ІІАТ №370157 від 04.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською І.А. та зареєстрований у реєстрі за №190; визнати незаконною та скасувати нотаріальну дію приватного нотаріуса Острозького нотаріального округу Грунтківської І.А. із посвідчення зазначеного договору.

Суд, розглянувши справу відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження, встановив наступне.

Ухвалою суду від 04.07.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

05.08.2019 відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву та зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом за правом представлення, як внучка ОСОБА_7 , та подала заяву про прийняття спадщини.

Вважає, що є всі правові та фактичні підстави для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті її бабусі ОСОБА_7 , виходячи з таких мотивів.

У зв`язку з похилим віком, тяжкими захворюваннями спадкодавець ОСОБА_7 перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного, стороннього догляду. На момент смерті їй виповнилося 86 років. Спадкодавець страждала сукупністю захворювань: гіпертонічний криз, аортокардіосклероз, гіпертонічна хвороба. ІІ ст., хронічний пієлонефрит, хронічний калькульозний холецистит, хронічна недостатність кровообігу ІІ-Б ст. ДЕП III ст., церебральний склероз. По стану здоров`я спадкодавець не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала стороннього догляду. Перебувала на обліку з 22.05.2017. Протягом останнього року для ОСОБА_7 було призначено амбулаторне лікування. Догляд за нею здійснювала дружина ОСОБА_3 та він особисто. Відповідач ОСОБА_1 ухилялася від надання допомоги бабусі, участі у витратах на утримання спадкодавця не приймала, догляду не здійснювала, ніякої уваги не проявляла.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просить в первісному позові відмовити за безпідставністю позовних вимог; ОСОБА_1 усунути від права на спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_7 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Острозького районного суду від 02.10.2019 прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування та об`єднано його в одне провадження з позовом ОСОБА_1 . Визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті справи. Залучено до участі в справі ОСОБА_9 в якості співвідповідача за первісним позовом.

Позивач за первісним позовом, скориставшись своїм правом, подала відповідь на відзив, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вони виклали свої позиції щодо поданих заяв по суті справи.

30.09.2019 відповідач за первісним позовом приватний нотаріус Грунтківська І.А. подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала.

В обґрунтування заперечень проти первісного позову посилається на те, що при посвідченні договору дарування житлового будинку із надвірними будівлями АДРЕСА_1 , серії НАТ 370156 від 04.08.2016 та договору дарування земельної ділянки площею 0,0865 га, кадастровий номер :03:002:0267, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , серії НАТ №370157 від 04.08.2016, вона, як приватний нотаріус Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області, діяла відповідно до вимог Конституції України, Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 №296/5 та інших нормативно-правових актів.

Стосовно процедури оформлення зазначеного правочину зазначила наступне.

До неї звернулись сторони правочину - громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_3 самостійно. До оформлення зазначеного правочину, останніми було надано всі необхідні правовстановлюючі документи, документи, що підтверджують особи сторін і паспорта та інші документи, згідно до вимог діючого законодавства України. Нею було встановлено та перевірено особи присутніх, встановлено наявність в них необхідного обсягу цивільної дієздатності та цивільної правоздатності. Після цього було встановлено наявність необхідних правовстановлюючих документів та належність предмету договору ОСОБА_8 . Одночасно нею було підтверджено у сторін їх розуміння та готовність до виконання ними усіх істотних умов договору.

Перевіривши дійсне волевиявлення сторін, та виконання ними усіх істотних умов договору, нею було надруковано проекти договору дарування, які були надані сторонам для ознайомлення, після погодження сторонами всіх їх істотних та інших умов разом із обставинами, викладеними у проектах вказаних договорів, текст договорів нею були надруковані на спеціальних бланках нотаріальних документів, після чого були знову надані для ознайомлення сторонами цього правочину, які останніми після ознайомлення були підписаними.

Після проведення державної реєстрації правочинів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, по одному екземпляру Договорів дарування було надано для сторін.

Також зазначила, що під час укладання вказаних договорів крім ОСОБА_8 та ОСОБА_3 була присутня ОСОБА_7 , яка нічого не заперечувала, а навпаки ініціювала ОСОБА_8 у здійсненні даних правочинів, а тому, у неї не було підстав щоб відмовляти у укладенні вказаних договорів.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Окрім того зазначає, що твердження позивача, що підписи наявні на вказаних договорах у графі «Дарувальник» виконані не ОСОБА_8 , а іншою особою, є безпідставними.

При посвідчені вказаних договорів нею було перевірено справжність підписів його сторін. В дійсності, під час укладання зазначених договорів ОСОБА_8 особисто ставив підписи, ніхто інший їх не ставив. Крім того, підписи ОСОБА_8 на вказаних договорах були вчинено у її присутності, присутності сторін договору, що було нею засвідчено, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Під час укладання даних договорів не було жодних ознак які б вказували на те, що ОСОБА_8 не усвідомлює значення своїх дій, був недієздатним чи обмежено дієздатним. Навпаки він чітко усвідомлював наслідки укладання договорів дарування та відносно кого він це робить, розумів, що він підписує саме договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, а не будь-який іншій договір. ОСОБА_8 власноручно підписав договір та розписався у інших документах. Питання про його неможливість поставити підписи не ставилося.

Також, відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

ОСОБА_7 знала про існування спірного договору дарування. Проте за життя ОСОБА_7 не оспорювала договори дарування, які були укладеними ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , не ставила їх під сумнів, а тому позивач взагалі не має жодних прав звертатися до суду із позовом про визнання недійсними договорів дарування.

Вважає, що звернутися з позовом щодо визнання договорів дарування недійсними мала виключно ОСОБА_7 , так як це є її особисте право, а тому спадкоємці не вправі оспорювати вказані договори.

Отже, вказує, що сторони були ознайомлені з вимогами пунктів договорів дарування житлового будинку та дарування земельної ділянки, добровільно підписали договори, погоджуючи при цьому всі умови договорів. Під час посвідчення правочинів визначено обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які брали у них участь, було встановлено дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який мною посвідчувався, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Тому, на момент вчинення правочину були додержані усі вимоги передбачені у ст. 203 ЦК України, а також вимоги ЦК України стосовно цього різновиду правочину, оскільки, усі вимоги передбачені ст. 203 ЦК України при вчиненні цього правочину були дотримані, - цей правочин не є за законом нікчемним.

На підставі наведеного вище, просить відмовити у задоволенні первісного позову та розгляд справи проводити без її участі.

17.10.2019 відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, подала відзив на зустрічний позов в якому вимоги позивача, викладені в зустрічному позові, не визнала вказуючи, що спадкування нею після смерті ОСОБА_7 не порушує жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом, а отже він не є особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. Окрім того, положення абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не можуть бути застосовані як підстава для усунення від права на спадкування ОСОБА_1 , оскільки у неї був відсутній обов`язок щодо утримання спадкодавця, натомість такий обов`язок лежав на ОСОБА_3 . Зазначає, що не дивлячись на відсутність обов`язку утримувати свою бабусю, ОСОБА_1 усе одно намагалася надавати їй матеріальну допомогу. Таким чином, відсутні будь-які підстави для усунення ОСОБА_1 від спадкування на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України з огляду на наявність обов`язку надавати матеріальну допомогу ОСОБА_7 у ОСОБА_3 .

Також позивачем за зустрічним позовом не доведено, що допомога по догляду за померлою, яка надавалася ОСОБА_3 та його дружиною, які проживали в одному будинку з померлою, була недостатньою і, відповідно, що померла ОСОБА_7 потребувала допомоги саме від ОСОБА_1

ОСОБА_3 лише формально посилається на те, що ОСОБА_1 ухилялася від надання допомоги бабусі, проте не зазначає в чому саме проявлялося таке ухилення. За життя ОСОБА_7 ні ОСОБА_3 , ні його дружина не спілкувалися з ОСОБА_1 з приводу необхідності надання допомога ОСОБА_7 та такої допомоги не просили.

З огляду на вищезазначене, вважає, що відсутні підстави для усунення ОСОБА_1 від спадкування на підставі ч. 5 ст. 1244 ЦК України та просить в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Сторони скористались правом на подання відповіді на відзив проти зустрічного позову та заперечення.

Ухвалами суду від 24.10.2019, за клопотанням позивача за первісним позовом, залишено без розгляду частину позовних вимог: про встановлення фактів, що мають юридичне значення визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 18.02.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Вирішено клопотання сторін про виклик свідків.

Ухвалою суду від 22.12.2020 за клопотанням позивача за первісним позовом, у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 та її представник підтримали первісні позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, зустрічний позов не визнали.

ОСОБА_1 пояснила, що її бабуся - ОСОБА_7 перебувала в шлюбі із її дідом - ОСОБА_8 з 30.12.1956 до 30.08.2016. ОСОБА_8 належав на праві власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0865 га., яка знаходиться за тією самою адресою.

Вказує, що вищевказані житловий будинок та земельна ділянка були нажиті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час шлюбу, а тому це майно належало їм на праві спільної сумісної власності.

04.08.2016 було укладено договори дарування зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, які були посвідчені приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською І.А. Посилається на те, що дані договори було укладено без письмової нотаріально посвідченої згоди від ОСОБА_7 , що є прямо передбаченою законом підставою для визнання їх недійсними.

Окрім того вважає, що підписи наявні на вказаних договорах у графі «Дарувальник» виконані не ОСОБА_8 , а іншою особою і в дійсності він вказані договори не укладав, що є додатковою підставою для того, щоб визнати незаконними та скасувати нотаріальні дії з їх посвідчення та рішення про державну реєстрацію права власності прийняті на підставі вказаних договорів. Висновок експерта щодо проведення посмертної почеркознавчої експертизи вважає необґрунтованим та таким, що викликає сумнів в його правильності.

Також зазначає, що ОСОБА_8 незадовго до укладення вказаних договорів хворів та вважає, що наявні захворювання уразили головний мозок ОСОБА_8 , а тому впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Враховуючи наведене, позивач за первісним позовом просить визнати недійсним укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 договір дарування житлового будинку із надвірними будівлями АДРЕСА_1 , серії НАТ 370156 від 04.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською 1.А. та зареєстрований у реєстрі за №189; визнати незаконною та скасувати нотаріальну дію приватного нотаріуса Острозького нотаріального округу Грунтківської І.А. із посвідчення зазначеного договору; визнати недійсним укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 договір дарування площею 0,0865 га., кадастровий номер :03:002:0267, адресою АДРЕСА_1 , серії ІІАТ №370157 від 04.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською І.А. та зареєстрований у реєстрі за №190; визнати незаконною та скасувати нотаріальну дію приватного нотаріуса Острозького нотаріального округу Грунтківської І.А. із посвідчення зазначеного договору.

Щодо зустрічного позову зазначила, що позов є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_7 не перебувала в безпорадному стані, також не дивлячись на відсутність обов`язку утримувати свою бабусю, вона усе одно намагалася надавати їй матеріальну допомогу. Зокрема, вона неодноразово з братом купувала та доставляла їй продукти харчування та регулярно, один раз в тиждень або раз в два тижні, відвідувала бабусю до смерті батька, ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживав у одній квартирі з ОСОБА_7 . Проте після смерті батька ОСОБА_10 . ОСОБА_1 не могла потрапити до будинку, де знаходилася ОСОБА_7 , так як квартира (частина будинку), в якій проживала ОСОБА_7 , завжди була зачинена на замок, а сам ОСОБА_3 ключі від квартири для ОСОБА_1 не надавав.

Також вважає, що відсутні будь-які підстави для усунення її від спадкування.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 підтримали зустрічні позовні вимоги з підстав викладених в зустрічній позовній заяві, первісний позов не визнали.

Представник відповідача вважає, що позивач за первісним позовом не має будь-якого відношення до правовідносин, що склалися між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо придбання нерухомого майна, не є стороною оспорюваних нею правочинів по дарування жилого будинку та земельної ділянки, її права не порушені, а тому вона не має право на звернення до суду. Вказує, що права позивача не порушені. Вона не мала і не має право на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок та земельна ділянка були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_8 .

Вказує, що ОСОБА_8 , як власник нерухомого майна, був вправі провести його відчуження ОСОБА_3 згідно договорів дарування від 04 серпня 2016 року. Цей договір укладено з відома та за ініціативою дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_7

ОСОБА_1 на момент посвідчення нотаріусом вказаних договорів не мала будь-якого права на зазначене в них нерухоме майно, а тому не вправі їх оспорювати.

Та обставина, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 померли, а позивачка ОСОБА_1 вказує себе як спадкоємця ОСОБА_11 не породжує її право, як спадкоємця, на житловий будинок та земельну ділянку, адже ці об`єкти нерухомості не входять в склад спадщини, не є спадковим майном, а належать на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_11 та ОСОБА_8 вказані договори не оспорювали, відповідно - ОСОБА_1 не вправі оспорити ці договори як спадкоємець.

Крім того вважає, що при укладенні оспорюваних договорів було дотримано всіх вимог законодавства.

За вказаних обставин просить в первісному позові відмовити, а зустрічний позов задоволити, оскільки у зв`язку з похилим віком, тяжкими захворюваннями спадкодавець ОСОБА_7 перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного, стороннього догляду, а ОСОБА_1 ухилялася від надання допомоги бабусі, участі у витратах на утримання спадкодавця не приймала, догляду не здійснювала, ніякої уваги не проявляла.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов підтримала. Зазначила, що після смерті ОСОБА_8 її чоловік ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Відповідач за первісним позовом - приватний нотаріус Грунтківська І.А. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, у поданому на адресу суду відзиві просить здійснювати розгляд справи в її відсутності.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з родиною ОСОБА_8 . Обставини здійснення дарування ОСОБА_8 житлового будинку та земельної ділянки для ОСОБА_3 їй не відомі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_14 та був знайомий з померлим ОСОБА_15 . Обставини здійснення дарування ОСОБА_8 житлового будинку та земельної ділянки для ОСОБА_3 йому не відомі. Пояснив, що в спірному будинку проживали батьки з ОСОБА_16 , а в іншій частині - ОСОБА_17 з сім`єю. Вказав, що ОСОБА_18 відвідувала бабу з дідом. Також зазначив, що у ОСОБА_8 був інсульт за два місяці до смерті. Востаннє він бачив ОСОБА_8 в червні-липні 2016 року, його стан здоров`я був нормальний. Перед смертю ОСОБА_7 була прикута до ліжка. Про те, що ОСОБА_1 ухилялася від догляду за ОСОБА_7 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що проживає по сусідству з родиною ОСОБА_15 . Спілкувався з ОСОБА_8 до останнього дня його життя. Зазначив, що ОСОБА_8 до смерті все розумів, розмовляв і всіх впізнавав. Також вказав, що ОСОБА_7 перед смертю хворіла та деякий час була прикута до ліжка. ЇЇ доглядала дружина ОСОБА_3 . З ОСОБА_1 ОСОБА_19 не знайомий та жодного разу не бачив її. Про обставини здійснення дарування ОСОБА_8 житлового будинку та земельної ділянки для ОСОБА_3 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є її двоюрідним братом, а ОСОБА_1 - племінницею. Їй відомо, що ОСОБА_21 і ОСОБА_22 прийняли обопільне рішення про дарування будинку їх молодшому сину ОСОБА_23 . Вона постійно ходила до ОСОБА_15 , провідувала їх, тому їй було відомо про їхнє рішення щодо дарування будинку задовго до укладення договору. Вказує, що ОСОБА_24 теж було про це відомо і він підтримував це рішення. Зазначила, що ОСОБА_25 зловживав спиртним, потребував опіки і допомоги, яку йому надавали батьки і брат ОСОБА_16 . Діти - ОСОБА_26 і ОСОБА_27 - не брали участі в догляді за ним, як і в догляді за ОСОБА_28 і ОСОБА_22 . ОСОБА_28 розповідала що була задоволена доглядом від ОСОБА_16 , фінансовим забезпеченням. Діти ОСОБА_17 не допомагали, не доглядали за ОСОБА_28 , фінансово не підтримували. Перед смертю ОСОБА_28 була прикута до ліжка. Зазначила, що ОСОБА_29 був у доброму здоров`ї та при здоровому глузді під час укладення договору. Його стан здоров`я погіршився пізніше в подальшому, після укладення договору. Востаннє ОСОБА_30 вона бачила за кілька днів до його смерті. Сумніви в його психічному стані та здоров`ї у неї не виникали, він до останнього був при пам`яті, всіх впізнавав і все розумів.

Свідок ОСОБА_31 зазначила, що ОСОБА_30 востаннє вона бачила за в серпні 2016 за кілька днів до його смерті. Сумніви в його психічному стані та здоров`ї у неї не виникали, він до останнього був при пам`яті, всіх впізнавав і все розумів. Аналогічні покази дав свідок ОСОБА_32 .

Свідок ОСОБА_33 пояснила, що вона працювала листоношею на зазначеній вулиці. Сім`ю ОСОБА_29 знає давно, бо приносила їм пенсію. З ОСОБА_34 спілкувалися до останнього разу, коли вона приносила пенсію, сумнівів у його психічному здоров`ї в неї не було. ОСОБА_35 повідомляла їй, що до них приходить невістка ОСОБА_36 , догдядає за ними.

Свідок ОСОБА_37 , зазначав, що йому відомо, що ОСОБА_21 і ОСОБА_22 прийняли обопільне рішення про дарування будинку їх молодшому сину ОСОБА_23 , відбувалося це за два дні до смерті ОСОБА_30 і сумнівів у його психічному здоров`ї в нього не було

Свідок ОСОБА_38 суду показала, що померлі ОСОБА_39 - її тітка і дятько. Востаннє вона їх бачила в червні 2016. Зазначила, що коли вона до них заходила, то їй сказали, що переписали хату ОСОБА_40 . В родині про це всі знали. ОСОБА_29 зрозуміло, спокійно говорив, жодних відхилень не було в нього.

Свідок ОСОБА_41 зазначала, що їй розказувала ОСОБА_35 , що вони мали подарувати будинок ОСОБА_23 , що до них приходить невістка ОСОБА_36 , догдядає за ними.

Суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_42 ОСОБА_43 оскільки вони є зацікавленими у розгляді справи для однієї із сторін.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено наступне.

Відповідно до довідки №142/02-14 від 14.05.2019 встановлено, що після смерті ОСОБА_7 заведено спадкову справу №1/2019, спадкоємцями за правом представлення є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.14 т.1)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 16.01.2019 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.15 т.1)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 16.01.2019 ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.16 т.1)

Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 23.05.2019 встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували в шлюбі з 30.12.1956. (а.с.17 т.1)

Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 23.05.2019 встановлено, що ОСОБА_25 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с.18 т.1)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.12.1991 встановлено, що ОСОБА_44 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 та її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_45 (а.с.19 т.1)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 29.05.2012 встановлено, що 29.05.2012 ОСОБА_44 зареєструвала шлюб з ОСОБА_46 (а.с.20 т.1)

Відповідно до довідки Острозького РВ РАЦС встановлено, що в актовому записі про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відсутня відмітка про розірвання шлюбу. (а.с.22 т.1)

Відповідно до рішення виконавчого комітету Острозької міської ради від 10.05.1979, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 22.05.1979 вбачається, що ОСОБА_8 було відведено в безстрокове користування земельну ділянку в АДРЕСА_1 під індивідуальне будівництво. (а.с.23, 24-25 т.1)

Відповідно до акту прийому індивідуального домоволодіння, витягу із протоколу про затвердження акту прийомки індивідуального житлового будинку вбачається, що ОСОБА_8 є забудовником будинку в АДРЕСА_1 . (а.с.26 т.1)

Відповідно до договору дарування житлового будинку серії НАТ №370156 від 04.08.2016, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською І.А. та зареєстрований у реєстрі за №189. Згідно пункту 1 умов вказаного договору ОСОБА_8 , будучи дарувальником подарував, а ОСОБА_3 , будучи обдаровуваним прийняв у дар житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28 т.1)

04.08.2016 року було укладено договір дарування земельної ділянки серії НАТ №370157, посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу у Рівненській області Грунтківською І.А. та зареєстрований у реєстрі за №190. Згідно п.1 умов вказаного договору ОСОБА_8 , будучи дарувальником подарував, а ОСОБА_3 , будучи обдаровуваним прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0865 га. кадастровий номер :03:002:0267, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.29 т.1)

Згідно з довідкою КНП "Острозький районний центр первинної медичної допомоги" від 22.01.2019 вбачається, що згідно карти амбулаторного хворого №991 ОСОБА_8 знаходився на диспансерному обліку в кардіологічному відділенні та у сімейного лікаря з діагнозом: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги ФК-ІІ, післяінфарктний (1991р.) кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. помірна за рівнем АТ, високий ризик. (а.с.26 т.1)

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу Грунтківської І.А. від 10.06.2019 вбачається, що під час укладення договорів дарування від 04.08.2016 письмова згода від ОСОБА_7 не бралася, оскільки не потребувалося її відібрання у відповідності до чинного законодавства. (а.с.37 т.1)

Відповідно до довідки Острозької міської ради від 17.05.2019 вбачається, що у виконавчому комітеті Острозької міської ради відсутня будь-яка інформація чи документи щодо належності на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 житлового будинку, що в АДРЕСА_1 . (а.с.40 т.1)

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.07.2017, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2016 вбачається, що за ОСОБА_3 , на підставі договорів дарування від 04.08.2016, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку, що в АДРЕСА_1 . (а.с.41-42, 43-44 т.1)

Відповідно до рішення Острозького районного суду від 09.04.2019 встановлено, що в позові ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу Грунтківської І.А. про визнання недійсним договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 22.05.1979, визнання права власності на нерухоме майно як спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 04.08.2016 було відмовлено. (а.с. 84-94 т.1)

Відповідно до копії медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_7 страждала сукупністю захворювань та 22.05.2017 зверталась по медичну допомогу до сімейного лікаря. 30.07.2018 була оглянута сімейним лікарем вдома. Перебувала на обліку з 22.05.2017. (а.с.108-122 т.1)

Відповідно до консультативного висновку ЛКК №136/952 встановлено, що ОСОБА_7 30.07.2018 знаходилась в безпорадному стані та потребувала постійного стороннього догляду (а.с.124 т.1)

Відповідно до повідомлення ПАТ "Укрпошта", свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що ОСОБА_47 (дружині ОСОБА_3 ) була виплачена допомога на поховання померлого ОСОБА_10 (а.с.125, 126 т.1)

Відповідно до висновку експерта №1.1-300/18 від 23.12.2019 судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_8 в графі "Дарувальник" в примірнику договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 від 04.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Острозького нотаріального округу Грунтківською І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №189, виконаний самим ОСОБА_8 ; підпис від імені ОСОБА_8 в графі "Дарувальник" в примірнику договору дарування земельної ділянки площею 0,0865 га по АДРЕСА_1 від 04.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Острозького нотаріального округу Грунтківською І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №190, виконаний самим ОСОБА_8 (а.с.24-31 т.2)

Суд, заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 не доведений і не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів дарування, суд вважає, що підтвердження відсутності особистого підпису сторони в договорі, на що позивач посилається, як на одну з підстав своїх вимог, може свідчити про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом.

Оскільки перевірка належності підпису ОСОБА_8 та встановлення зазначеної обставини потребує спеціальних знань, за клопотанням позивача, було призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Як вбачається з висновку експерта №1.1-300/18 від 23.12.2019 судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_8 в графі "Дарувальник" в примірнику договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 від 04.08.2016, виконаний самим ОСОБА_8 ; підпис від імені ОСОБА_8 в графі "Дарувальник" в примірнику договору дарування земельної ділянки площею 0,0865 га по АДРЕСА_1 від 04.08.2016, виконаний самим ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд виходить з того, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, а згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилається на те, що спадкодавець не підписував оспорювані договори дарування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією стороною факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Суд враховує наданий висновок як належний доказ, оскільки висновок експертизи оцінюється з іншими доказами, поданими учасниками справи, в тому числі і з показами свідків та наданими матеріалами, і вважає, що висновком експертизи підтверджено, що підпис у оспорюваних договорах дарування виконаний саме ОСОБА_8 .

Отже, висновком експерта спростовано, що під час укладання договорів текст договорів було підписано сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії.

Водночас, позивач відповідно до ст. 81 ЦПК України не зазначила та не надала будь-яких доказів, котрі б об`єктивно та з достовірністю підтверджували її твердження про те, що ОСОБА_8 не підписував спірні договори дарування, чи у момент укладення цих правочинів його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі, що свідчить про недоведеність позовних вимог.

Твердження позивача ґрунтуються лише на її особистих суб`єктивних припущеннях, а доводи позивача не звільняють її від обов`язку доказування позовних вимог.

Також в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача про те, що на час укладення оспорюваних договорів ОСОБА_8 був не здатний усвідомлювати свої дії і керувати ними, оскільки такі твердження були спростовані показами свідків та не були підтверджені належними доказами (висновком експерта), а надані позивачем медичні документи не доводять неможливість дарувальника розуміти значення своїх дій та умов договорів, що укладалися.

Щодо посилань позивача стосовно порушення нотаріусом процедури оформлення зазначених правочинів суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на одну з підстав недійсності правочинів покликалася на те, що на їх вчинення не було нотаріальної засвідченої згоди ОСОБА_7 , як другого співвласника у спільному сумісному майні подружжя відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України (в редакції, що діяла на час укладення договорів) дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до відзиву нотаріуса, ОСОБА_7 була присутня під час укладання оспорюваних договорів та не заперечувала проти укладення таких договорів, а навпаки ініціювала ОСОБА_8 у здійсненні даних правочинів. Наведене підтверджено також показами свідків.

Відповідно до постанови Верховного суду України від 12 жовтня 2016 у справі №6-1587цс16 визначено, що законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім 'ї майна.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна дійти висновку, що у кладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав поговір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (ст. 215 ЦК України).

Тому кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності /відсутності/ цивільних прав та майна в інших осіб.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована) особа, яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, що предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Водночас, саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не можу бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлено шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст.3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , за правом представлення після смерті ОСОБА_48 .

Водночас, рішенням Острозького районного суду від 09.04.2019 встановлено, що ОСОБА_10 не був власником (співвласником) спірного житлового будинку, а отже права на це майно не входило до складу спадщини після його смерті, а тому право на це майно не виникло і в ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положення ст. 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що власнику належить право розпорядження своєю власністю на підставі його вольового рішення, яке не залежить від волі інших осіб.

Таким чином, діюче в Україні законодавство гарантує власнику право та можливість розпоряджатися своєю власністю, в тому числі шляхом укладення щодо такої власності будь-яких правочинів, що не суперечать чинному законодавству.

Реалізуючи своє право власності, ОСОБА_8 , як власник нерухомого майна, був вправі провести його відчуження згідно договорів дарування від 04 серпня 2016, які було укладено з відома дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , що було підтверджено в судовому засіданні.

Спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем у межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя.

Твердження позивача про те, що оспорюванні договори дарування, укладені 04.08.2016, порушували права ОСОБА_7 , та порушують її права як спадкоємця, є лише припущеннями позивача, оскільки за життя ОСОБА_11 та ОСОБА_8 вказані договори не оспорювали. Будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_7 оспорювала чи мала намір оспорити договори дарування немає.

Отже, правовий аналіз оскаржуваних договорів дає можливість зробити висновок про те, що зміст правочинів не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі; правочини було вчинено у формі, встановленій законом та були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог і визнання недійсними договорів дарування та визнання незаконними і скасування нотаріальних дій щодо їх посвідчення відсутні, оскільки позовні вимоги не доведені.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_7 за правом представлення, має бути усунена від права спадкування, оскільки вона зовсім не піклувалася про свою бабусю, яка в зв`язку з тяжкою хворобою перебувала у безпорадному стані та фактично перебувала на утриманні позивача.

Посилається на те, що він здійснював догляд за ОСОБА_7 , ніс витрати на її лікування. Натомість відповідач, нехтуючи своїми обов`язками по відношенню до непрацездатної бабусі, матеріальної допомоги на її лікування не надавала, не піклувалася про неї.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.

Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами статті 1266 ЦК України, є вичерпним.

Вимога про усунення від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, тобто нерозривно пов`язана з особою, яка заявляє таку вимогу.

Разом з тим, позовна заява не містить викладу обставин та позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення його прав на спадкування та того, що таке усунення пов`язане з його правами та обов`язками та не надано доказів на підтвердження того, що він в установленому законодавством порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , а отже і виникнення у нього будь-яких прав та обов`язків у разі усунення від спадкування ОСОБА_1 .

Окрім того, приписами ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові як на підставу його пред`явлення, передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині. А також на осіб, на користь яких зроблено відповідальний відказ.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. (Постанови Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі N727/3905/16-ц, від 25.10.2018 в справі N 487/1781/17, від 30.05.2018 в справі 753/21722/13-ц).

Згідно роз`яснень, викладених у п.6 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування", факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Крім того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкодавця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу.

При вирішенні питання про усунення від права на спадкування підлягають доведенню факти, що спадкодавець перебував у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги (може підтверджуватись медичною документацією), відповідач мав можливість надавати допомогу, проте ухилявся від її надання (Постанова Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі N 233/6868/15-ц (N61-5921св18).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02.03.2020 у справі №133/1625/18 (провадження №61-1419св20), від 19.06.2019 у справі №491/1111/15-ц (провадження №61-14655св18), від 04.07.2018 у справі №404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про факт відсутності можливості забезпечити спадкодавцем умови свого життя, потреби у догляді, допомозі та піклуванні, звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення останньої від надання спадкодавцеві такої допомоги.

Позивач не надав достатніх, достовірних даних, які б підтверджували той факт, що отриманого ОСОБА_7 догляду було недостатньо та вона потребувала сторонньої допомоги і догляду саме від відповідача, а відповідач свідомо ухилялася від догляду за своєю бабою, не піклувалася про неї та не забезпечувала усім необхідним.

Водночас, вирішуючи спір, суд виходить і з того, що позивачем не доведено, що відповідач мала можливість надавати бабі матеріальну допомогу в межах наявних у неї коштів, але таку не надавала.

Отже, позивачем належних та достовірних доказів у відповідності до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження наявності умов, передбачених ч. 5 ст.1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, надано не було.

Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач за зустрічним позовом не вчиняла умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК для усунення відповідача від права на спадкування за законом, та не доведення позивачем порушення його прав на спадкування, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог про усунення від права на спадкування.

Враховуючи викладене, на підставі ст.202, 203 СК України, ст.1224, 1261, 1266, 1269, 1270, 1274 ЦК України, керуючись ст.10, 57, 62, 88, 212-214 ЦПК України,

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ), приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу в Рівненській області Грунтківської Ірини Анатоліївни (місцезнаходження: м.Острог, вул.Татарська, буд.101 Рівненська область), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_5 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ), про визнання договорів дарування недійсними та скасування нотаріальних дій з посвідчення договорів дарування -відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про усунення від права на спадкування- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.01.2022.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.