Єдиний унікальний номер №440/1047/16-ц
Провадження № 2-п/943/1/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

розглянувши у відкритому судовому в приміщенні суду в м. Буськ заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року, -

встановив:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про перегляд заочного рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Мотивує тим, що при винесенні судом рішення було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи. Факт ухвалення заочного рішення за відсутності сторони відповідача, представник якої направляв до суду заяву про відкладення розгляду справи, без участі сторони позивача та без відповідної заяви про розгляд справи без їх участі, є грубим порушенням засад цивільного судочинства. Відповідач будь-яких повідомлень про розгляд справи не отримувала. На основі викладеного просить суд скасувати вказане заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Заявник ОСОБА_1 , її представник, адвокат Яцишин І.В., в черговий раз, за викликом суду не з`явилися, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Клопотань про розгляд справи у їх відсутності, тощо, не подали.

За клопотаннями адвоката Яцишина І.В., розгляд даної справи неодноразово відкладався, останнім не було подано доказів поважності таких клопотань, тому суд розцінює такі як зловживання процесуальними правами та такими, що спрямовані на затягування розгляду справи.

Представник АТ «ПроКредит Банк» подав письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності, просить залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення, посилаючись на обставини викладені в запереченні.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України , неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява про перегляд заочного рішення суду не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на заставне майно в рахунок часткового погашення заборгованості. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за Рамковою угодою №0643 від 13.04.2007 року, та укладеним на її підставі Договором про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008 року в розмірі 739 067,52 гривень. В рахунок часткового погашення заборгованості, звернуто стягнення на предмет застави згідно Договору застави рухомого майна, посвідченого 01.04.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстровано в реєстрі за №643, а саме: тип транспортного засобу: легковий універсал -В, марка LEXUS, модель GХ 470, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , що належить на праві власності громадянину ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ 30.11.2010 року, шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною реалізації на підставі висновку про експертну оцінку предмету застави підготовленого суб`єктом оціночної діяльності, призначеного постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет застави. В рахунок часткового погашення заборгованості, звернути стягнення на предмет застави згідно Договору іпотеки №0643-Д32, посвідченого 13.04.2007 року державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В., зареєстровано в реєстрі за N2839, а саме: нерухоме майно - приміщення корівника загальною площею 823,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності громадянину ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_5 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. 03.10.2005р. за №2510, шляхом продажу на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за початковою ціною реалізації на підставі висновку про експертну оцінку предмету іпотеки підготовленого суб`єктом оціночної діяльності призначеного постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішено питання судового збору.

22.06.2021 на адресу суду від ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд даного заочного рішення, датована 17.06.2021 року.

В такій адвокат вказує, що відповідач будь-яких повідомлень про розгляд справи не отримувала, тому останній не було відомо про час і місце розгляду справи.

Суд враховує, що повістки про виклик в судові засідання спрямовувались за адресою реєстрації відповідачки, про що зокрема свідчать рекомендовані поштові повідомлення, з відміткою ОСОБА_1 про отримання.

Окрім того, у матеріалах справи наявні клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Яцишина І.В. про неодноразові відкладення розгляду справи, про що зазначено у заочному рішенні від 06.05.2021, оскільки неявки сторони відповідача були систематичними, суд вважав за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи, за відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення, проти чого представник позивача не заперечив.

Окрім цього факт подання представником відповідачки даних клопотань свідчить про обізнаність існування відповідного позову до неї.

Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом, однак в судові засідання неодноразово не з`являлась без поважних причин.

Таким чином, твердження відповідача щодо неналежного її сповіщенні судом до уваги не приймаються.

Також, відповідач у разі незгоди з заявленими позовними вимогами була наділена правом у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України подати до суду відзив на позов, однак цього не зробила.

Відповідач вважає, що ПАТ «ПроКредит Банк» уклав Договір поруки № 0643-ДП5 від 16.05.2008 року з Відповідачами 2, 3, які в свою чергу взяла на себе зобов`язання відповідати за виконання боржником - Відповідачем 1 умов кредитного договору та нести відповідальність у випадку його невиконання чи неналежного виконання Відповідачем 1. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до п. 24 абз.4 Постанови № 5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» випливає, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України. За змістом положень ст.ст.251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення і строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Як випливає із умов кредитного договору та додатку до них у виді Графіку погашення кредиту та сплати відсотків, позичальник та банк погодили строк погашення кредиту та визначили, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Тобто, оскільки у позичальника починаючи із дня останньої проплати по кредиту виникли зобов`язання перед кредитором, то і у поручителя виникли такі зобов`язання, адже відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, - що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Вважає, що позивач ПАТ «ПроКредит Банк» втратило своє право на звернення до суду з вимогами до поручителів - Відповідача 1 та Відповідача 2.

Так, судом встановлено, що між АТ "ПроКредит Банк" та ОСОБА_3 укладено Договір про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008р, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 85 000,00 дол. США, строк користування 75 міс., проценти -16,00% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , за рамковою угодою та укладеним на її підставі договору про надання траншу №3.21617/0643 від 16.05.2008р. із АТ «ПроКредит Банк» було укладено Договори поруки з ОСОБА_4 (№0643-ДП4 від 16.05.2008р.) та ОСОБА_1 (№0643-ДП5 від 16.05.2008р.)

Відповідно до умов Договору поруки (п.2.1.), поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 14-145цс18.

Отже, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Позивач направляв відповідачам вимоги про виконання зобов`язань за кредитним, договором (договорами поруки), що підтверджується матеріалами справи, однак такі не були виконані.

Сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов`язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд. При цьому зміст вимоги банка, направленої до позичальника та поручителя, не може містити зміни інших умов кредитного договору, окрім зміни умов щодо строку його виконання: саме в цьому й полягає правовий сенс такої вимоги кредитора, направленої боржникам.

Згідно п. 4.1. договору № 1 про внесення змін до договору поруки від 20.01.2014 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк», порука діє з моменту укладення договору протягом усього строку користування кредитом, виданого на підставі кредитних договорів та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії кредитних договорів, належного виконання усіх вимог кредитора. Непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі N 6-368цс16, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 2-1283/11.

Пред`явивши вимогу про погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від дати встановленої умовами договору в межах строку пред`явив позов до поручителя.

Тому суд не розцінює таку позицію відповідача як належною та доцільною для перегляду заочного рішення суду.

Інших вагомих обставин для перегляду відповідного заочного рішення суду заявником не зазначено.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не з`являлася в судові засідання та не повідомила про причини неявки без поважних причин, а також, по суті заявником не представлено відповідних доказів та тверджень, які можуть бути підставою для перегляду оскаржуваного заочного рішення суду.

Відповідно до вимог ч.ч.1-2 ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Частиною 1 ст.288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Частиною 4 ст.287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258-260,287-288 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2021 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на заставне майно в рахунок часткового погашення заборгованості - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку в 30-ти денний строк з дня проголошення ухвали про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя Журибіда Б. М.