КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3216/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Сечка Сергія Володимировича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Співвласник - 5Б» про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

УСТАНОВИВ:

у серпні 2020 року ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулись до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 25 травня 2017 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб та цивільної відповідальності перед третіми особами № 99-2809-17-00002, відповідно до якого страховик прийняв на себе ризики щодо майна страхувальника: квартири АДРЕСА_1 .

10 липня 2017 року із застрахованим майном страхувальника, що належить йому на праві власності, трапилась страхова подія, а саме залиття квартири. Комісією ОСББ «Співвласник 5Б» встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 , сталося внаслідок прориву труби стояка холодного водопостачання у квартирі НОМЕР_1 , яка знаходиться поверхом вище. Відповідно до складеного звіту про незалежну оцінку вартості пошкодженого майна, складеного 18 липня 2017 року ТОВ «Незалежна експертиза», вартість матеріального збитку становить 27251,50 грн.

ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснили виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 27251,50 грн.

Враховуючи вищевикладене ПАТ «СК «Українська страхова група» просили стягнути з відповідачів 27251,50 грн. суму сплаченого страхового відшкодування та суму сплаченого судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представника ПАТ «СК «Українська страхова група» - Сечко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ПАТ «СК «Українська страхова група» - Сечко С.В. зазначив, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не застосував ст. ст. 151, 177, 179 ЖК України та ст. 322, 323 ЦК України, якими передбачено обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитись до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватись правил користування приміщення житлових будинків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 та від 24 січня 2006 року № 45.

Посилаючись на ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» представник ПАТ «СК «Українська страхова група» - Сечко С.В. вказав на те, що тягар утримання майна, ремонт санітарно-технічних приладів безпосередньо лежить на власнику квартири.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, якими підтверджено, що завдання матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 , сталося в наслідок недбалого відношення відповідачів по утриманню та належному забезпеченню санітарно-технічних приладів і пристроїв у належній їм на праві власності квартирі, що підтверджується актом обстеження квартири НОМЕР_2 , затвердженим головою правління ОСББ «Співвласників - 5Б».

Відзиви від відповідачів на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходили.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 травня 2017 року між ПАТ «СК «Українська страхова група», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Українська страхова група», та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб та цивільної відповідальності перед третіми особами № 99-2809-17-00002, відповідно до якого страховик прийняв на себе ризики щодо майна страхувальника: квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4).

10 липня 2017 року із застрахованим майном страхувальника, що належить йому на праві власності відповідно до договору дарування частини квартири від 03 липня 2010 року, трапилась страхова подія - залиття квартири (а.с. 47-48).

10 липня 2017 року головою правління ОСББ «Співвласників-5Б» було затверджено акт обстеження квартири НОМЕР_1 , відповідно до якого було встановлено, що у квартирі НОМЕР_1 трапилось залиття внаслідок пориву 32 мм труби холодного водопостачання кухонного стояка.

Комісією ОСББ «Співвласник 5Б» 14 липня 2017 року було складено акт обстеження квартири НОМЕР_2 , відповідно до якого було встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 , сталося внаслідок прориву труби стояка холодного водопостачання у квартирі НОМЕР_1 , яка знаходиться поверхом вище. Затоплення сталося внаслідок утворення свища на 32 мм трубі кухонного стояка холодного водопостачання в квартирі НОМЕР_1 внаслідок фізичного зносу металу (12 років безперервної роботи). Прорив стався на зварному шві труби і був ліквідований 10 липня 2017 року (а.с. 5).

13 липня 2017 року страхувальник звернувся до страховика з заявою про настання страхового відшкодування (а.с. 49).

Відповідно до складеного звіту про незалежну оцінку вартості пошкодженого майна, складеного 18 липня 2017 року ТОВ «Незалежна експертиза», вартість матеріального збитку, що завдано страхувальнику, становить 27251,50 грн. (а.с. 6-37).

ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 27251,50 грн., відповідно до страхового акту № ДКЦВ-14114 від 16 серпня 2017 року та розпорядження про виплату страхового відшкодування від 17 серпня 2017 року (а.с. 50-51).

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

Як, на підставу заявлених позовних вимог позивач посилався на акт обстеження квартири НОМЕР_2 від 10 липня 2017 року складений комісією ОСББ «Співвласник 5Б», з якого вбачається, що залиття квартира сталося внаслідок прориву труби стояка холодного водопостачання у квартирі НОМЕР_1 , яка знаходиться поверхом вище, внаслідок фізичного зносу металу (12 років безперервної роботи). Прорив стався на зварному шві труби і був ліквідований 10 липня 2017 року (т. 1 а.с. 5).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не мітять доказів, що залиття квартири відбулося саме через винні недбалі дії мешканців квартири відповідачів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вказаними вище законодавчими приписами врегульовано правовідносини суброгації (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін), яка є одним із видів уступки права, що полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Так, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Вказана правова позиція викладена в п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц .

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтування її розміру. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року № 6-183цс14.

Відповідно до позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, судом першої інстанції вірно встановлено, що належних та допустимих доказів, які підтверджують неправомірні винні дії відповідачів, які стали підставою залиття, матеріали справи в собі не містять.

Посилаючись на акт обстеження квартири НОМЕР_2 від 14 липня 2017 року, представник ПАТ «СК «Українська страхова група» - Сечко С.В. не вказав, що згідно акту заміни аварійної труби від 16 листопада 2016 року, затвердженого головою правління ОСББ «Співвласник 5Б», труба на якій стався розрив в перекритті між квартирами НОМЕР_3 і НОМЕР_1 була замінена сантехніками ОСББ «Співвласник 5Б» (т.1 а.с.102).

Відповідно до акту обстеження квартири НОМЕР_1 від 14 листопада 2016 року прорив труби стався на зварному шві в бетонному перекритті між квартирами до точки розподілу.

Згідно акту обстеження квартири НОМЕР_1 від 10 липня 2017 року, сантехніком встановлено, що затоплення сталось після утворення свища на 32 мм трубі кухонного стояка холодного водопостачання, внаслідок фізичного зносу металу, аварія сталась до точки розподілу, тому відповідальність за проведення ремонту покладено на ОСББ, як організацію, що забезпечує утримання будинку та внутрішньо будинкових мереж.

Таким чином, доводи позивача про те, що затоплення квартири НОМЕР_2 сталося внаслідок недбалого відношення відповідачів по утриманню та належному забезпеченню санітарно-технічних приладів і пристроїв у належній їм на праві власності квартирі є безпідставними та спростовуються даними Акту обстеження квартири НОМЕР_1 від 10 липня 2017 року, в якому вказана конкретна причина затоплення квартири - утворення свища на 32 мм трубі кухонного стояка холодного водопостачання, внаслідок фізичного зносу металу до точки розподілу (т. а.с. 103).

Надаючи оцінку даним вказаного Акту обстеження, апеляційний суд виходить із того, що винна сторона визначається за місцем знаходження точки протікання відповідно до точки розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві. А саме, за послугою постачання холодної та гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача.

В даному випадку точка протікання знаходиться на трубі стояка до точки розгалуження в квартиру відповідачів, що свідчить про відсутність підстав для покладення на них відповідальності за заподіяну внаслідок залиття шкоду.

Матеріали справи не містять інших доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову в задоволенні позову є правильним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Сечка Сергія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 рок залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана