Справа № 541/3475/21
Номер провадження 2/541/324/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 лютого 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., за участю секретаря Раданович Ю.М. розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в місті Миргород, Полтавської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( зареєстрований АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( зареєстрована АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 ) про зменшення розміру аліментів , -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обгрунтування позовної заяви зазначає, що від шлюбу з відповідачем вони мають трьох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2019 року (зі змінами внесеними постановою Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року) по справі № 541/1120/19 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей по 3000 грн на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття.Позивач стверджує, що з дати визначення судом розміру аліментів його матеріальний стан змінився, оскільки:

- у зв`язку з кризовими явищами та станом здоров`я, він змушений припинити свою підприємницьку діяльність і 10 грудня 2020 року проведено державну реєстрацію припинення його підприємницької діяльності;

- з 15 грудня 2020 року до 08 грудня 2021 року він перебував на обліку в Миргородській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості як безробітний, розмір допомоги по безробіттю становив в середньому близько 2 000 грн на місяць;

- 08 грудня 2021 року йому припинено виплату допомоги по безробіттю.

Позивач вважає, що з урахуванням його сьогоднішнього матеріального стану та стану його здоров`я - розмір аліментів повинен бути визначений судом у розмірі 1 309 грн на кожну дитину щомісячно, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України про те що, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2019 року (зі змінами внесеними постановою Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року) по справі № 541/1120/19 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 3 000 грн до 1 309 грн на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття.

28 грудня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

25.01.2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, який приєднано до матеріалів справи (а. с. 27- 50). У відзиві на позов ОСОБА_2 зазначає, що

з позовом ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів з 3 000 грн до 1 309 грн на кожну дитину не згодна. Вважає, що цей позов є безпідставним. Крім того вважає, що позивач ОСОБА_1 зловживає правом на позов. Позивач безпідставно зазначає, що його матеріальний стан ніби то змінився з дати визначення судом розміру аліментів, тобто з дати набуття законної сили постановою Полтавського апеляційного суду від 02.12.2019 року по справі №541/1120/19. Саме цим судовим рішенням був визначений остаточний розмір аліментів в розмірі 3 000 грн на утримання кожної неповнолітньої дитини: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Всього сума аліментів становила 9 000 грн щомісячно.Проте з дати зазначеного судового рішення матеріальне аліментне навантаження на позивача послідовно зменшувалося. Проте матеріальний стан позивача не погіршувався і його спроможність сплачувати аліменти не змінювалась. З фактичних обставин справи виходить, що матеріальний стан позивача об`єктивно не погіршився, а його спроможність сплачувати аліменти не змінилася. Цей факт вже був встановлений апеляційним судом по справі № 541/70/21. З урахуванням вищенаведених обставин матеріальний стан ОСОБА_1 на теперішній час не змінився в порівнянні з тим станом, який він мав на 30.06.2021 року (коли навантаження по сплаті аліментів зменшилось до 6 000 грн). Позивач ОСОБА_1 не втратив спроможність сплачувати аліменти в розмірі 6 000 грн щомісяця на утримання двох неповнолітніх дітей і об`єктивно не потрапив у скрутне матеріальне становище, щоб просити суд зменшити розмір аліментів до мінімального розміру, визначеного законом.Розмір аліментів 6 000 грн щомісячно на двох неповнолітніх дітей не був і не є надмірним для позивача ОСОБА_1 в реальній дійсності.

Позивач має об`єктивну можливість здійснювати як трудову так і підприємницьку діяльність. Він несе витрати з утримання, експлуатації та обслуговування автомобіля «Mercedes-Benz Е 250». Такі витрати можуть об`єктивно перевищувати розмір його аліментних платежів.Позивач має у приватній власності (100 %) цілісний майновий комплекс, земельну ділянку та обладнання, які може використовувати самостійно для ведення особистої підприємницької діяльності, так і може здавати їх в оренду з метою отримання прибутку.Небажання здійснювати підприємницьку чи трудову діяльність - це особисте волевиявлення позивача. Воно об`єктивно не погіршує його матеріальний стан в розумінні спроможності сплачувати присуджені аліменти.

Отримання позивачем соціальної допомоги в період з грудня 2020 року по листопад 2021 року на загальну суму 23 465,41 грн відповідно до ст. 6-7, 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» не є обставиною, яка об`єктивно впливає на визначення матеріального стану ОСОБА_1 . Ця обставина не є підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.Позивач намагається довести суду, що сплата ним 2 618 гри щомісячно на двох неповнолітніх дітей буде свідчити про те, що він повністю виконує свій батьківський обов`язок.За таких обставин зменшення судом розміру аліментів буде явно несправедливим як по відношенню до відповідача, так і по відношенню до дітей. В разі зменшення аліментів право на достатній рівень матеріального забезпечення, на розвиток духовного та фізичного стану дітей буде безпідставно погіршено.Позивач ОСОБА_1 в своєму позові умисно не зазначає про свій дійсний матеріальний стан - не вказує на наявність у нього на праві власності нерухомого та рухомого майна на значну суму.

Довідка центру зайнятості про виплати сум допомоги по безробіттю не може підтверджувати твердження позивача про погіршення його матеріального становища. Такі твердження спростовуються наданими мною доказами. Цими доказами підтверджується повна спроможність позивача продовжувати сплачувати аліменти на двох неповнолітніх дітей в розмірі 3 000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття.Відповідач ОСОБА_2 вважає, що позивач не надав достатніх доказів відсутності у нього можливості сплачувати аліменти у присудженій сумі і наведені обставини є підставою для відмови в позові ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

31.01.2021 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, яку приєднано до матеріалів справи (а. с. 51- 55). У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що при розгляді справи № 541/70/21 досліджувалися і оцінювалися інші обставини, що були підставами для подання того позову, таким чином висновки Полтавського апеляційного суду по справі № 541/70/21 не є обов`язковими для суду, що розглядає справу по суті.

Поділ спільного сумісного майна подружжя згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.07.2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 21.10.2021 року по справі № 541/1677/18 ніяким чином на матеріальний стан позивача не вплинув, оскільки між сторонами було реально поділено в рівних долях майно, що було набуте за час шлюбу і існувало задовго до стягнення з позивача аліментів. Зазначає, що з метою справедливого розгляду справи необхідно врахувати обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття (ст. 180 СК України) і крім цього ту обставину, що відповідач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення як одержувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям розмір якої за 2021 рік становив 56 614,68 грн. Позивач просить врахувати вищезазначене при розгляді справи по суті і задовольнити позов повністю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову, суду пояснив, що на сьогодні у нього немає житла і він проживає у товариша та сплачує приблизно 1500 гривень за житло і комунальні послуги , виплати по безробіттю закінчились , не працевлаштований , підприємницька діяльність закрита . На запитання суду повідомив що не є інвалідом , не визнаний банкрутом а підприємницьку діяльність закрив за власним бажанням оскільки були кризоі явища , інших утриманців немає, аліменти перераховує через виконавчу службу , заборгованості немає . При розподілі майна йому дісталось майже половина майна та компенсація стягнута з відповідачки в сумі приблизно 400 000 гривень , яку він ще не отримав , дійсно має автомобіль марки мерседес який використовує ,але цей автомобіль обслуговує йому товариш .

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні поклалася на пояснення викладені нею у відзиві , прохала відмовити у задоволенні позову , вказала що позивач є здоровим та працездатним , підприємництво закрив сам, при розподілі майна подружжя йому відійшли гідравлічні станки ,майновий комплекс , тобто він спеціально закрив підприємництво щоб залишитись без офіційних доходів та не сплачувати аліментів . На запитання суду повідомила, що проживає з дітьми у квартирі своєї матері , там також проживає її брат , після розподілу майна їй відійшов у власність житловий будинок але в ньому проживати неможливо оскільки позивач ОСОБА_1 повитягував звідти всі вікна , також легковий автомобіль . На сьогодні вона працює продавцем та отримує половину ставки , з неї по виконавчому листі вираховують 20 % на стягнення компенсації по рішенню суду про розподіл спільного майна подружжя , дійсно у 2021 році вона отримувала соціальні виплати на двох дітей , наприклад у грудні ці виплати становили 3668 гривень 31 копійку . Прохала відмовити у задоволенні позову оскільки позивач має у власності майно яке може використовувати а саме здавати його в оренду наприклад, здоровий , працездатний , інших утриманців немає , а дітям потрібна матеріальна підтримка , її ж доходів не вистачає .

Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач по справі ОСОБА_1 є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що встановлено рішенням Миргородського міськрайонного суду від 09.09.2019 у справі № 541/1120/19. Згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.09.2019 у справі № 541/1120/19, яке змінено постановою Полтавського апеляційного суду від 02.12.2019 стягнуто аліменти із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 3000 грн на кожну дитину (а.с. 7-10).

Рішенням Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на її утримання , як повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись в розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2020 року на період навчання до 30 червня 2021 року (а.с. 34-35).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 07 липня 2021 року у справі № 541/70/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про зменшення розміру аліментів. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань фізична особа підприємець ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 10 грудня 2020 року (а. с. 11). Згідно довідки Миргородської міськрайонної філії Полтавського ОЦЗ № 257 від 13.12.2021 ОСОБА_1 був зареєстрований як безробітний з 15.12.2020 по 09.12.2021, дохід ОСОБА_1 за період з 15.12.2020 по 30.11.2021 становить 23465 грн 41 коп. (а.с. 12).

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З положень ст. 181 та ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Звертаючись у грудні 2021 року до суду з даним позовом, позивач зазначав, що у зв`язку з кризовими явищами та станом здоров`я 10.12.2020 року ним було припинено підприємницьку діяльність, а з 15 грудня 2020 року по 08 грудня 2021 року він перебував на обліку як безробітний і йому виплачувалася допомога по безробіттю, а з 08 грудня 2021 року йому припинено виплату допомоги по безробіттю, на підтвердження зазначеного долучив довідку Державного центра зайнятості Миргородського МРЦЗ № 257 від 13 грудня 2021 року. Однак, належних доказів погіршення свого матеріального становища позивач суду не надав. Навпаки, по справі вбачається, що позивач ОСОБА_1 , будучи працездатною особою, оскільки даних про визнання його непрацездатним або обмежено працездатним, матеріали справи не містять, припинив свою підприємницьку діяльність у грудні 2020 р. на свій розсуд, банкрутом не визнавався , має у власності майно частину комплексу нежитлових будівель , частини земельних ділянок , гідравлічний листогін та гідравлічну ріжучу машину , автомобіль після розподілу в судовому порядку ( що не заперечувалось сторонами по справі) , а у грудні 2021 р. звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є працездатною особою, доказів на підтвердження неможливості працювати за станом здоров`я суду не надав,заборгованості по сплаті аліментів немає , а перебування його на обліку у центрі зайнятості з 15 грудня 2020 року по 08 грудня 2021 року та припинення з 08 грудня 2021 року виплати йому допомоги по безробіттю не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Також суд бере до уваги ту обставину, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2019 року із змінами, внесеними постановою Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей було ухвалено саме з врахуванням стану здоров`я ОСОБА_1 . Отже, з тих пір доказів про погіршення стану здоров`я позивача не надано. Також доказів що матеріальний стан відповідачки якось змінився в кращу сторону в судовому засіданні не добуто , оскільки має також майно у власності після розподілу ( що не заперечується сторонами ) , працює на не повний оклад , отримувала соціальну допомогу на двох дітей , проживає у квартирі матері з дітьми .

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем підстав для задоволення його позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів, без доведення погіршення майнового становища ОСОБА_1 та стану його здоров`я, не буде спрямовано на належне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей від шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме їх інтересам. Також слід врахувати, що за рішенням Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на її утримання, як повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись в розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2020 року на період навчання до 30 червня 2021 року, тобто дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вже закінчила навчання та стягнення аліментів на її утримання припинилося (а.с. 34-37).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст.182, 184, 192 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст виготовлено на 07 лютого 2022 року.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. В. Ситник