ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18053/16-ц

Провадження № 22-ц/4820/241/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянтки, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Хмельницької міської ради про виділ частки житлового будинку в натурі та припинення права спільної часткової власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Стефанишина С.Л. від 28 жовтня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що на підставі договору дарування від 23.07.1994 року він є власником ј частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . До ј частини житлового будинку входить: коридор площею 3 кв.м, кухня площею 10,5 кв.м, житлова кімната площею 12,3 кв.м, житлова кімната площею 9,5 кв.м, житлова кімната площею 7,9 кв.м та цегляний погріб.

Оскільки будинок по АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю, має намір виділити із спільної часткової власності частку в самостійний об`єкт, який є окремим будинковолодінням.

Між співвласниками не досягнуто згоди про виділ майна в натурі.

На його замовлення Хмельницьким бюро технічної інвентаризації надано висновок експертного дослідження № 14/16 від 06.05.2016 року, з якого вбачається можливість виділення належної позивачеві частки в натурі як окремого об`єкта нерухомості.

З врахуванням уточнених позовних вимог позивач просив виділити йому в натурі ј частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , належну йому на праві спільної часткової власності, а саме: № 2-1 коридор площею 3 кв.м., № 2-2 кухня площею 10,5 кв.м., № 2-3 житлова кімната площею 12,3 кв.м., № 2-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., № 2-5 житлова кімната площею 7,9 кв.м., загальною площею 43,2 кв.м. та житловою площею 29,7 кв.м., а також господарську будівлю цегляний погріб «В» в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна із часткою 1/1; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на ј частину у житловому будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року закрито провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в зв`язку зі смертю останніх.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_14 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Протокольними ухвалами Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2021 року закрито провадження в частині вимог до ОСОБА_15 та залучено до участі у справі правонаступницю ОСОБА_16 ОСОБА_11 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року закрито провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_17 в зв`язку з його смертю.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Хмельницької міської ради залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року позов задоволено.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_1 ј частину (частку) із житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , належну йому на праві спільної часткової власності, а саме: № 2-1 коридор площею 3,0 кв.м., № 2-2 кухня площею 10,5 кв.м., № 2-3 житлова кімната площею 12,3 кв.м., № 2-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м., № 2-5 житлова кімната площею 7,9 кв.м., загальною площею 43,2 кв.м. та житловою площею 29,7 кв.м., а також господарську будівлю цегляного погребу «В» в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна із часткою 1/1.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на ј частину (частку) у житловому будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. На її думку, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 здійснив самочинну прибудову до ј частини житлового будинку та самочинно звів двоповерховий будинок з порушенням державних будівельних норм, стіна якого знаходиться на умовній межі земельної ділянки, яка належить на праві спільної часткової власності усім співвласникам житлового будинку. Вважає, що наявність самочинної прибудови виключає можливість виділення в натурі частки позивача згідно з пунктами 2.3, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу і розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільному користуванні всіх співвласників будинку, порядок користування нею визначається «Схемою фактичного розташування будівель та господарських споруд на земельній ділянці» станом на 28.10.1980 року. ОСОБА_1 самовільно переніс існуючий паркан і захопив частину земельної ділянки, належної апелянтці.

У разі виділення позивачу його частки в будинку в натурі він зможе зареєструвати право користування земельної ділянкою під своїм будинком в межах, що існують на момент розгляду справи, та зможе узаконити свою самочинну будову, чим порушить права співвласників та землекористувачів.

Суд першої інстанції перед прийняттям рішення мав би призначити додаткову експертизу з метою з`ясування, чи відповідає висновок експертизи 2016 року обставинам справи станом на 2021 рік.

Суд з порушенням норм процесуального права прийняв заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, подану після закриття підготовчого провадження.

В засіданні апеляційного суду апелянтка та її представниця підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що на підставі договору дарування від 23.07.1994 pоку, посвідченого Пepшoю Хмельницькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 є власником ј частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно з вказаним договором дарування від 23.07.1994 pоку частина житлового будинку та господарських будівель, що передається у власність ОСОБА_1 , складається із коридору № 2-1 площею 3 кв.м, кухні № 2-2 площею 10,5 кв.м, житлової кімнати № 2-3 площею 12,3 кв.м, житлової кімнати № 2-4 площею 9,5 кв.м, житлової кімнати № 2-5 площею 7,9 кв.м, загальною площею 43,2 кв.м та житловою площею 29,7 кв.м, а також господарської будівлі цегляного погребу «В».

Співвласниками вказаного житлового будинку є відповідачі по справі.

Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно №268027749 від 28.07.2021 року ОСОБА_1 є власником ј частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_17 - власник 1/72 частини житлового будинку, ОСОБА_11 - власник ј частини житлового будинку, ОСОБА_2 - власник 1/12 частини житлового будинку, ОСОБА_7 - власник 1/72 частини житлового будинку, ОСОБА_3 - власник 1/6 частини будинку, ОСОБА_4 - власник 5/144 частини будинку, ОСОБА_8 - власник 5/144 частини будинку, ОСОБА_5 - власник 1/72 частини будинку, ОСОБА_6 - власник 1/72 частини будинку, ОСОБА_9 - власник 5/144 частини будинку, ОСОБА_10 - власник 5/144 частини будинку.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 464/017 від 18.05.2017 року вказаний житловий будинок фактично складається з 4-х ізольованих квартир з окремими виходами.

Між співвласниками склався фактичний порядок користування приміщеннями житлового будинку та господарськими будівлями.

Так, ОСОБА_14 (після його смерті - його спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) користується квартирою АДРЕСА_2 (приміщення № 1-1 1-6 загальною площею 50,3 кв.м).

ОСОБА_1 користується квартирою АДРЕСА_3 (приміщення № 2-1 2-6 загальною площею 52,8 кв.м), з надвірних будівель - цегляний гараж «Б» та цегляний погріб «В».

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 користуються квартирою АДРЕСА_4 (приміщення № 3-1 3-4 загальною площею 53,4 кв.м) та літніми кухнями «Е», «И», погребом «и».

ОСОБА_16 (після його смерті його спадкоємиця ОСОБА_11 ) користується квартирою АДРЕСА_5 (приміщення № 4-1 4-4 загальною площею 37,9 кв.м) та надвірними будівлями цегляний хлів «Д», погріб «д», цегляні хліви «З», «Л», «М» та цегляний погріб «О».

Виділ в натурі у власність ОСОБА_1 ј частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, враховуючи частки інших співвласників, є технічно можливим.

Запропоновано варіант виділу ј частки житлового будинку по АДРЕСА_1 в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна відповідно до фактичного користування приміщеннями будинку, ідеальних часток співвласників та вимог державних будівельних норм, згідно якого ОСОБА_1 виділяються наступні приміщення: № 2-1 коридор площею 3 кв.м, № 2-2 кухня площею 10,5 кв.м, № 2-3 житлова кімната площею 12,3 кв.м, № 2-4 житлова кімната площею 9,5 кв.м, № 2-5 житлова кімната площею 7,9 кв.м, загальною площею 43,2 кв.м та житловою площею 29,7 кв.м, а також господарську будівлю цегляного погребу «В». Самочинно побудові (реконструйовані) приміщення № 2-6 та № 2-7, а також будівля цегляного гаража «Б» виділу не підлягають через відсутність на них правовстановлюючих та будь-яких дозвільних документів.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач відповідно до закону має право на виділ в натурі його частки у спільній частковій власності на будинок. Виділення його ј частки в окремий самостійний об`єкт нерухомості відповідає фактичному користуванню приміщеннями будинку, ідеальним часткам співвласників та вимогам державних будівельних норм, є технічно можливим і не порушує права інших співвласників, тому існують підстави для виділення в натурі у власність ОСОБА_1 приміщень №№ 2-1 2-5 та господарської будівлі - цегляного погребу «В» та припинення права спільної часткової власності позивача на ј частину житлового будинку з надвірними будівлями.

Так, за змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто, складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про неможливість виділу частки позивачу в натурі у зв`язку з наявністю самочинної прибудови є безпідставними.

Так, за змістом ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 18.05.2017 року № 464/017 дійсно встановлено, що позивачем самочинно побудовано (реконструйовано) приміщення № 2-6 та № 2-7, а також цегляний гараж «Б», проте ці приміщення та господарська будівля виділу не підлягають за відсутності на них правовстановлюючих та будь-яких дозвільних документів.

Про виділення в натурі самочинно побудованих (реконструйованих) приміщень № 2-6 та № 2-7, а також цегляного гаража «Б» також не просив і позивач у позовній заяві.

Суд обґрунтовано визнав цей висновок експертизи від 18.05.2017 року № 464/017 достатнім та допустимим доказом на підтвердження технічної можливості виділення ј частки позивача в будинку в окремий самостійний об`єкт нерухомості, що відповідає вимогам статті 181 ЦК України.

При цьому суд не брав до уваги представлений позивачем висновок експертного дослідження № 14/16 від 06.05.2016 року, виготовлений Хмельницьким бюро технічної інвентаризації, на недопустимість якого посилається апелянтка.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд констатує, що ОСОБА_18 чи інші відповідачі не подавали докази на спростування висновків експертизи від 18.05.2017 року № 464/017, не вказували на його неповноту чи необґрунтованість, не клопотали в суді першої інстанції про призначення додаткової чи повторної експертизи, відтак посилання апелянтки на обов`язок суду перед прийняттям рішення призначити додаткову експертизу є безпідставними і суперечать принципам цивільного судочинства (змагальності та диспозитивності), визначеним ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК .

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що між апелянткою та позивачем існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , і призначеною для обслуговування вказаного житлового будинку.

Разом з тим, твердження апелянтки щодо порушення позивачем встановленого порядку користування земельною ділянкою, неправомірне захоплення ним частини ділянки і перенесення паркану не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки такий спір не є предметом цього позову.

З цих же підстав суд також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що самочинне будівництво позивачем двоповерхового гаража, стіна якого проходить по умовній межі земельної ділянки, порушує права апелянтки та інших співвласників як землекористувачів.

Апелянтка не довела, що виділення в натурі позивачу вказаної частини житлового будинку порушує її права як співвласника будинку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт виділення позивачу його частки в будинку в натурі може призвести до порушення прав апелянтки в майбутньому, при оформленні ним права на земельну ділянку для обслуговування будинку та узаконення самочинного будівництва.

Проте чинним законодавством передбачено юридичні інструменти забезпечення дотримання прав суміжних землекористувачів при наданні особі земельної ділянки у власність чи користування, а також способи усунення порушення прав особи внаслідок самочинного будівництва.

Доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, також є безпідставними.

Так, подана представником позивача 21.10.2021 року заява «про уточнення позовних вимог» не містить зміни предмета або підстав позову, збільшення або зменшення позовних вимог, що не може бути вчинено в ході розгляду справи по суті.

У зв`язку з залишенням без розгляду ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.09.2021 року позову в частині вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (правонаступників позивача ОСОБА_14 ) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України подана заява представника позивача від 21.10.2021 року фактично зводиться до залучення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласників будинку співвідповідачами у справу внаслідок втрати ними статусу позивачів, з чим обґрунтовано погодився суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2022 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко