Справа № 156/108/21 Головуючий у 1 інстанції: Федечко М. О.
Провадження № 22-ц/802/24/22 Категорія: 23 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів Киці С. І., Матвійчук Л. В.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника позивача Шмідта С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Вільна Україна-Р» про припинення права оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку у належному стані, за апеляційною скаргою відповідача Приватного підприємства «Вільна Україна-Р» на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3,23 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Іваничівського району (Володимир-Волинського району) Волинської області.

03 липня 2014 року між нею та ПП «Вільна Україна-Р» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,88 га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :09:000:0007 терміном на 5 років. Державна реєстрація договору оренди землі була проведена 19 січня 2015 року.

Позивачка також зазначала, що 10 серпня 2017 року без її відома була укладена угода про зміни та доповнення до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 19 січня 2015 року за номером запису про інше речове право 8424787, яку вона не підписувала. Вказаною угодою термін договору оренди землі від 03 липня 2014 року незаконно продовжено до 03 липня 2026 року. При цьому у графі «підпис орендодавця» стоїть підпис іншої особи, а не її. Зважаючи на те, що строк оренди земельної ділянки згідно з договором оренди від 03 липня 2014 року сплив 19 січня 2020 року, підпис під угодою від 10 серпня 2017 року виконано не нею та без її відома, вона 25 вересня 2020 року звернулася до ПП «Вільна Україна-Р» із досудовою вимогою про вжиття заходів щодо скасування запису про державну реєстрацію змін до договору оренди землі та повернення їй земельної ділянки у належному стані. Листом від 20 жовтня 2020 року відповідач відмовив у задоволенні її вимоги.

Посилаючись на зазначені обставини та уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд припинити право оренди відповідача на земельну ділянку та зобов`язати відповідача ПП «Вільна Україна-Р» повернути їй земельну ділянку площею 2,88 га з кадастровим номером :09:000:0007, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в селі Старосілля Іваничівського району (Володимир-Волинського району) Волинської області у належному стані.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2021 року у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено зобов`язати ПП «Вільна Україна-Р» повернути ОСОБА_1 належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,88 га з кадастровим номером :09:000:0007, яка розташована на території Павлівської сільської ради у придатному для її використання за цільовим призначенням стані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу заперечив і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За матеріалами справи судом встановлено, що 03 липня 2014 року між ПП «Вільна Україна-Р» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала ПП «Вільна Україна-Р» в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,88 га (рілля) з кадастровим номером :09:000:0007 строком на 5 років (а. с. 10-11). Договір оренди землі був зареєстрований 19 січня 2015 року у реєстраційній службі Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області (номер запису про інше речове право 8424787) (а. с.15).

Також в матеріалах справи міститься угода про зміни та доповнення до договору оренди земельної ділянки від 10 серпня 2017 року, за умовами якої ОСОБА_1 і ПП «Вільна Україна-Р» дійшли згоди продовжити термін дії договору оренди землі до 03 липня 2026 року, а саме пункт 29 договору оренди земельної ділянки доповнено тим, що у разі отримання орендодавцем розрахунків (орендної плати) за користування земельною ділянкою за декілька років наперед орендодавець зобов`язується не втручатися у господарську діяльність орендаря, не розривати договір оренди до закінчення терміну його дії. Нормативно - грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання змін та доповнень до договору з врахуванням індексації складає 88732,50 грн. Всі інші умови договору залишилися незмінними (а. с. 16). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права строк дії договору оренди землі, який був зареєстрований 19 січня 2015 року, продовжено до 03 липня 2026 року (а. с. 17).

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про припинення права оренди землі і зобов`язання повернути земельну ділянку у належному стані та у своїй позовній заяві заперечила укладення нею з приватним підприємством угоди про зміни та доповнення до договору оренди земельної ділянки від 10 серпня 2017 року.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 07 травня 2021 року підпис від імені орендодавця ОСОБА_1 в графі: «підпис» в угоді про зміни та доповнення до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого від 19 січня 2015 року за номером запису про інше речове право 8424787 від 10 серпня 2017 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 51-56).

Згідно із частинами 1, 4 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині 1 статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

За частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У разі ж якщо сторони згоди щодо істотних умов договору не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

При цьому судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не підписувала угоду про зміни та доповнення до договору оренди земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася, у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Встановивши, що позивачка ОСОБА_1 не підписувала угоду про зміни та доповнення до договору оренди земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання зазначеного договору неукладеним.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Таким чином, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачка як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки (негаторний позов).

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 387/970/17 (провадження № 61-35152св18), від 26 серпня 2020 року в справах № 624/679/16-ц (провадження № 61-1543св17), № 624/606/16-ц (провадження № 61-1467св17), № 624/605/16-ц (провадження № 61-15859св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 394/492/17 (провадження № 61-38150св18), від 23 вересня 2020 року у справі № 396/1857/16-ц (провадження № 61-17729св19).

Судом встановлено, що 03 липня 2014 року ОСОБА_1 уклала з ПП «Вільна Україна-Р» договір оренди землі строком на 5 років до 19 січня 2020 року. Договір оренди землі припиняється, в тому числі у разі закінчення строку, на який його було укладено (пункт 37 договору).

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він отримав її в оренду (пункт 21 договору оренди землі).

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України).

Частиною 1 статті 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків (частина 2 статті 152 ЗК України).

При цьому в судовому засіданні встановлено, що незважаючи на те, що строк дії договору оренди землі закінчився 19 січня 2020 року, ПП «Вільна Україна-Р» продовжує користуватися спірною земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту права, яке позивачка вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом повернення земельної ділянки. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) зазначено, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зроблено висновок про те, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного підприємства «Вільна Україна-Р» залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді