справа № 631/1020/21
номер провадження 2/631/218/22
У Х В А Л А

за результатами розгляду заяви про відвід

07 лютого 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т.М.,

за участі секретаря судового засідання М`ячиної Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною 23 років за умови продовження навчання.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

07 лютого 2022 року на адресу суду відповідач, ОСОБА_2 , надіслав заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 , що був зареєстрований за вхідним № 786/22-вх., до якого надав заяву про відвід головуючому судді Трояновській Т. М. та іншім суддям Нововодолазького районного суду Харківської області.

Дана заява мотивована тим, що відповідно до декларації ОСОБА_1 за 2019 рік, взятої із відкритих джерел, позивач по справі тривалий час працювала на посаді судового розпорядника у Нововодолазькому районному суді Харківської області, тому судді вказаного суду не можуть розглядати дану справу з урахування приписів пункту 5 частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України та практики Європейського суду з прав людини щодо безсторонності розгляду справ суддям.

Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання, що було призначене на 07 лютого 2022 року, не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу.

Скориставшись правом, встановленим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 13 грудня 2021 року через канцелярію суду позивач надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 7088/21-вх, відповідно до якої просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. 07 лютого 2022 року через канцелярію суду відповідач у відповідності до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 787/22-вх., відповідно до якої просив суд розгляд справи, призначений на 07 лютого 2022 року провести за його відсутності, заяву про відвід судді також розглянути без його участі.

Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, що сторонами були надані заяви щодо розгляду справи, призначеної на 07 лютого 2022 року без їх участі, а також відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід без участі останніх.

Як визначено у частинах 1 та 2 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

З матеріалів справи убачається, що заява про відвід судді була надана відповідачем через канцелярію суду як додаток до заперечення на відзив 07 лютого 2022 року, тобто в день призначеного судового засідання, тому питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Дослідивши заяву про відвід судді, а також матеріали цивільної справи в межах питання, яке вирішується, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства (далі по тексту - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до положень пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляду справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

В процесуальному судочинстві діє презумпція безсторонності суду, яка може бути спростована.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Проте право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них. Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Частиною 2 статті 39 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Обставини, що виключають участь судді у цивільному провадженні та є підставою для відводу, встановлені положеннями статтей 36 та 37 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Крім того, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд зауважує, що як зазначено у частині 3 статті 39 Цивільного процесуального кодексу України, відвід повинен бути вмотивованим.

Тобто заява про відвід має бути обов`язково вмотивованою, оскільки належна вмотивованість та обґрунтованість правового документу (до якого серед іншого належить і заява про відвід) є складовою юридичної визначеності.

У цьому випадку, є цілком очевидним, що для підтвердження наявності прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті розгляду справи, чи обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, існує необхідність довести стороною наявність відповідних вищезазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав та свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Для вирішення питання про вмотивованість заявленого відводу на заявника покладається обов`язок надання доказів упередженості судді для цілей відводу.

Як зазначив у своїй заяві ОСОБА_2 , підставою для відводу судді є те, що відповідно до декларації ОСОБА_1 за 2019 рік, взятої із відкритих джерел, позивач по справі тривалий час працювала на посаді судового розпорядника Нововодолазького районного суду Харківської області, тому судді вказаного суду не можуть розглядати вказану справу.

З копії наказів, наданих на запит суду, встановлено наступне. Наказом керівника апарату Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 травня 2018 року № 02-0561 «Про призначення ОСОБА_1 » відповідно до статтей 23, 24 Кодексу законів України про працю, статтей 31, 34 та 52 Закону України «Про державну службу», Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 306, Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року 229, призначено ОСОБА_1 на посаду судового розпорядника Нововодолазького районного суду Харківської області з 01 червня 2018 року. Відповідно до копії наказу керівника апарату Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 серпня 2019 року № 02-05/71 «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83, частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу» звільнено судового розпорядника ОСОБА_1 із займаної посади 09 серпня 2019 року за власним бажанням відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу».

З наведеного убачається, що на момент звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, а саме 19 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 , вже більше двох років не була працівником Нововодолазького районного суду Харківської області, тому факт перебування позивача на посаді розпорядника суду з 01 червня 2018 року по 09 серпня 2019 року жодним чином не може впливати на розгляд справи в суді.

Будь - яких інших аргументів або доказів, які підтверджують наявність упередженості судді при розгляді справи за участі учасника справи, який є колишнім працівником суду, не наведено.

Сумніви відповідача щодо небезсторонності судді у цій справі не є підтвердженими, інші обставини упередженості судді не наведені.

Також, суд зазначає, що нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено можливість відводу всього складу суддів у суді. Учасники справи можуть заявляти відвід лише тим суддям, які беруть участь у розгляді конкретної справи. Отже вимога відповідача про відвід всьому складу суддів Нововодолазького районного суду Харківської області не ґрунтується на законі.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» (безсторонність) судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Європейський суд з прав людини при вирішенні справи «Білуха проти України» у пункті 49 рішення від 09 листопада 2006 року (заява № 33949/02), з посиланням на свою усталену практику зазначив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пункти 27, 28, 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, пункт 42).

Пункт 50 цього рішення вказує, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 908/137/18, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46). Згідно з об`єктивним критерієм Велика палата Верховного Суду зазначила, що необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Окрім цього, як зазначено Верховним Судом в ухвалі від 14 липня 2020 року у справі № 826/11409/17 для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Таким чином, враховуючи те, що відвід відповідача по справі, ОСОБА_2 , ґрунтується лише на припущеннях, посилання відповідача на той факт, що позивач по справі тривалий час (з 01 червня 2018 року по 09 серпня 2019 року) пропрацювала в Нововодолазькому районному суду Харківської області на посаді судового розпорядника, не може свідчити про упередженість головуючого судді при розгляді справи, тому заяву про відвід не можна визнати обґрунтованою. Будь-яких інших мотивів та доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду даної справи, відповідачем не наведено.

При цьому суд констатує, що заяву про відвід може бути подано до суду протягом встановленого часу.

Так, імперативними положеннями частини 3 статті 39 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

В даному випадку провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, відкрито відповідно до ухвали суду, постановленої 25 листопада 2021 року. У вказаній ухвалі вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначене перше судове засідання на 16 грудня 2021 року о 10 годині 00 хвилин, яке було відкладене за клопотанням представника відповідача - ОСОБА_6 у зв`язку із наданням часу для ознайомлення з матеріалами справи до 12 січня 2022 року. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 січня 2022 року повторно було відкладено розгляд справи за клопотання відповідача на 07 лютого 2022 року. При цьому за цей час сторони користуючись своїми процесуальними правами направили на адресу відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення у відповідності до приписів статтей 178, 179 та 180 Цивільного процесуального кодексу України.

Разом із тим, з заявою про відвід судді відповідач, ОСОБА_2 , звернувся до суду лише в день судового засідання 07 лютого 2022 року, тобто після спливу строку на подання заяви про відвід судді. Крім того, доказів того, що відповідачу не могло бути відомо про підстави відводу до сплину встановлено строку, або про такі причини йому стало відомо тільки зараз, відповідачем, ОСОБА_2 , до суду надано не було.

За таких обставин, беручи до уваги зміст заяви про відвід та його підстави, ураховуючи недоведеність відповідачем наявності безсторонності судді (існування упередженості, про що може свідчити її особисті переконання та поведінка), відсутність будь-яких достовірних відомостей про існування її прямої чи побічної заінтересованості у результаті розгляду справи або щодо наявності інших обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що у задоволенні заяви відповідача, ОСОБА_2 , слід відмовити.

В матеріалах справи містяться клопотання про витребування доказів, які необхідно вирішити відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи, проте враховуючи їх неявку у судове засідання та відсутності клопотання від відповідача про подальший розгляд справи за його відсутності, з метою дотримання реалізації відповідачем, а також позивачем своїх процесуальних прав, суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи та повідомити останніх про наступну дату судового засідання шляхом направлення судової повістки про виклик до суду у відповідності до статті 128 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 240 Цивільного процесуального кодексу України про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесу, повідомляються про судове засідання в порядку, визначеному цим Кодексом.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 18, 33, 36 - 40, 128 - 131, 223, 240, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259 - 260, частиною 2 статті 261, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352 та частиною 2 статті 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача по справі, ОСОБА_2 , про відвід судді Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновської Т. М. та інших суддів суду від розгляду цивільної справи з єдиним унікальним № 631/1020/21 (провадження № 2/631/218/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину- відмовити.

Відкласти розгляд справи з єдиним унікальним № 631/1020/21 (провадження № 2/631/218/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження на 15 годину 45 хвилин 24 лютого 2022 року.

Розгляд справи здійснювати у приміщенні Нововодолазького районного суду Харківської області, розташованого за адресою: Харківська область, селище міського типу Нова Водолага, вулиця 40 років Перемоги, будинок № 1, з викликом сторін.

Про відкладення судового засідання, а також про дату, час і місце нового судового засідання повідомити всіх учасників справи, які не були присутніми у цьому судовому засідання, за правилами та в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Роз`яснити учасникам справи, що їх неявка у судове засідання за умови належного повідомлення про його дату, час і місце, не перешкоджає проведенню засідання на підставі наявних у ній даних чи доказів, крім випадків, визначених статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України.

Звернути увагу учасників судового процесу, що відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Крім того, роз`яснити учасникам судового процесу, що згідно із приписами частини 1 та 2 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, вони зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), місцезнаходження, а також про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти або іншої аналогічної інформації під час провадження справи. У разі відсутності такої заяви судова повістка надсилається їм на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Вказане положення закону застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Повідомити учасників справи, що інформацію щодо її розгляду, вони можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою сторінки:«http://nv.hr.court.gov.ua».

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний тест ухвали складений та підписаний 11 лютого 2022 року.

Суддя: Т. М. Трояновська