УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року

м. Київ

справа № 335/15318/18

провадження № 61-21060ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року в складі колегії суддів Кочеткової І. В., Дашковської А. В., Кримської О. М. у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у грудні 2018 року КП «Водоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 24 123, 96 грн боргу за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, які надавалися відповідачам в квартиру АДРЕСА_1 в період з 01 грудня 2011 по 31 грудня 2017 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16 січня 2020 року позовні вимоги КП «Водоканал» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» суму боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 28 лютого 2015 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 11 259, 24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі по 587, 33 грн з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16 січня 2020 року у цій справі скасовано в частині розподілу судових витрат.

Стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «Водоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі по 881,00 грн з кожного.

В іншій частині оскаржуване рішення залишено без змін.

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови від 23 червня 2020 року за нововиявленими обставинами з підстав, передбачених пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Заявник зазначила, що підставами для перегляду судового рішення є відсутність повноважень на представництво інтересів позивача в суді у особи, яка підписала позовну заяву, а також відсутність повноважень у виконавчого комітету міської ради приймати рішення про створення юридичної особи публічного права без розпорядчого акту.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2020 року у цій справі повернуто.

Ухвала апеляційного суду про повернення заяви про перегляд постанови апеляційного суду мотивована тим, що згідно з частинами першою та другою статті 425 ЦПК України заява з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 ЦПК України подається до суду, який ухвалив судове рішення. Суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16 січня 2020 року та змінив це рішення лише у частині розподілу судових витрат, тому судом, який ухвалив рішення по суті спору і до компетенції якого належить здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, є суд першої інстанції, який ухвалив рішення по суті спору.

20 грудня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду, переглянути рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду за нововиявленими обставинами, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з касаційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання мотивоване тим, що повний текст оскарженого судового рішення заявник отримала 18 листопада 2021 року.

Відповідно до частин першої-третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи те, що особа, яка подала касаційну скаргу, отримала повний текст оскарженого судового рішення 18 листопада 2021 року та подала скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення цього судового рішення, тому наведені підстави належить визнати поважними, строк на касаційне оскарження необхідно поновити.

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права повернув заяву, натомість мав надіслати подану заяву до суду першої інстанції, чим порушив статтю 8 Конституції України та юридичні гарантії з боку судової влади, оскаржена ухвала апеляційного суду не вмотивована, постановлена з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, висновок суду не відповідає обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_1 вказує, що підставою для перегляду рішення суду першої інстанції є те, що позовна заява підписана особою, яка не має право підпису, тому мала бути залишена без розгляду або відмовлено у відкритті провадження, зазначає, що право на представництво мав лише генеральний директор Нікіфоров О., а представник ОСОБА_4 не мав повноважень на представництво.

Разом з тим, ОСОБА_1 16 вересня 2021 року стали відомо обставини, що Виконавчий комітет Запорізької міської ради здійснює повноваження без розпорядчого акту про створення юридичної особи публічного права, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути відомі заявнику під час розгляду цієї справи.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Частинами першою та другою статті 425 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 826/20239/16 (№ в ЄДРСР 95439650) зазначено, що «Законодавство, в тому числі і КАС України, не містить визначення поняття «нововиявлені обставини», проте за своєю юридичною суттю нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

З огляду на викладене можна виснувати, що сутність перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами - це встановлення наявності або відсутності нововиявлених обставин і повторний розгляд справи у разі їх встановлення з метою досягнення істини у справі.

Виходячи з положень частин першої, другої статті 365 цього Кодексу в поєднанні із наведеними вище законодавчими правилами повноваження суду на цей перегляд стосується лише тих рішень, якими закінчено розгляд справи та які набрали законної сили. Нововиявлені обставини, їхня фактична, юридична, доказова, змістовна природа спрямовані на зміну чи скасування визнаного раніше законного, обґрунтованого та справедливого судового акта з результатами розв`язання спору. Із логіки завдання стадії провадження за нововиявленими обставинами можна побачити, що ці обставини тим, що завжди стосуються суті спору, визначають, «наче вказують», що вони підлягають перегляду саме тією судовою інстанцією, яка розв`язала спір, її присуд набрав законної сили й таким чином здійснилося правосуддя, або тією судовою інстанцією, яка втрутилася в рішення суду по суті й ухвалила своє змінене чи нове судове рішення, яке набрало законної сили.

Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що у розумінні проаналізованих вище норм процесуального права саме в суді першої інстанції у проваджені за нововиявленими обставинами має переглядатися рішення цього самого суду, якщо заявлені нововиявлені обставини стосуються висновків і розсуду цього суду в частині, яка за наслідками апеляційного чи касаційного перегляду залишилася без змін. У тому разі, якщо суди апеляційної чи касаційної інстанції змінять рішення суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, то саме судові акти судів цих інстанцій можуть і мають бути предметом перегляду у провадженні за нововиявленими обставинами, оскільки в цій частині (по суті спору чи з інших підстав) рішення суду першої інстанції зазнало сутнісних змін або було скасовано.

Це означає, що якщо, приміром, суд апеляційної інстанції не вдався до дослідження та/чи переоцінки фактичних обставин, які встановив суд першої інстанції, а навпаки -погодився з обсягом, змістом, повнотою, належністю та достовірністю встановлених у справі обставин та зроблених на підставі сукупності цих обставин правових (юридичних) висновків, то у такому разі є підстави вважати, що суд другого інстанційного рівня не спричинився до формування нового чи зміненого судового рішення на підставі нових чи по-іншому оцінених фактичних обставин, на яке (судове рішення), з погляду автора заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами, могли вплинути і залишають свій вплив певні обставини, що існували і не були відомі суду, який вирішував спір про суті. Очевидно, що в описаній ситуації судом, який досліджував обставини справи, що стосуються суті спору, і не досліджував тих з них, які автор заяви про перегляд вважає нововиявленими, такими, що ймовірно існували на час розгляду судового спору, й, не без того, що могли вплинути на судове вирішення спору, - є суд першої інстанції.

Буквальне тлумачення змісту частини другої статті 365 КАС України в сенсі, що будь-яке втручання в судове рішення суду першої інстанції, що тягне його зміну, є процесуальним чинником, що впливає на визначення рівня суду, який має переглядати справу в провадженні за нововиявленим обставинами, не можна віднести до прийнятного та визначального, позаяк воно суперечить об`єктивному трактуванню цієї норми та меті запровадження інституту перегляду судових рішень за нововиявленими обставинам.

Розподіл судових витрат є процесуальним питанням, яке підлягає обов`язковому вирішенню судом за наслідками розгляду справи. Водночас зміна рішення суду першої інстанції, яка зумовлена виключно неправильним вирішенням чи невирішенням цього питання і залишенням по суті без змін рішення суду першої інстанції, не може вважатися прийняттям власного рішення по суті спору, а відтак не може бути підставою для застосування частини другої статті 365 КАС України.

У кожному разі треба визнати, що якщо суд апеляційної інстанції змінив судове рішення суду першої інстанції тільки в частині розподілу судових витрат, але залишив без зміни рішення по суті спору, то у розумінні частин першої та другої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення, тобто до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, оскільки у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову та змінив це рішення лише у частині розподілу судових витрат, судом, який ухвалив рішення по суті спору і до компетенції якого належить здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, є суд першої інстанції, який ухвалив рішення по суті спору, а не суд апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду щодо визначення суду, до компетенції якого належить перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначивши, що саме в суді першої інстанції у проваджені за нововиявленими обставинами має переглядатися рішення цього самого суду, якщо заявлені нововиявлені обставини стосуються висновків і розсуду цього суду в частині, яка за наслідками апеляційного чи касаційного перегляду залишилася без змін.

У тому разі якщо суди апеляційної чи касаційної інстанції змінять рішення суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, то саме судові акти судів цих інстанцій можуть і мають бути предметом перегляду у провадженні за нововиявленими обставинами, оскільки в цій частині (по суті спору чи з інших підстав) рішення суду першої інстанції зазнало сутнісних змін або було скасовано.».

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про повернення заяви ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2020 року. Зазначеною постановою суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та змінив це рішення лише у частині розподілу судових витрат, а тому судом, який ухвалив рішення по суті спору і до компетенції якого належить здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, є суд першої інстанції, який ухвалив рішення по суті спору, а не суд апеляційної інстанції.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар