Справа № 367/746/22
Провадження №2-з/367/111/2022
УХВАЛА

Іменем України

07 лютого 2022 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заявник вказує про те, що має намір звернутися до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 . Вказує, що предметом позову до суду буде стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 200 000 (двохсот тисяч ) доларів США (позики), що еквівалентно на день подання заяви про забезпечення позову 5 756 780 (п`ять мільйонів сімсот п`ятдесят шість тисяч сімсот вісімдесят) гривень 00 коп. згідно курсу НБУ та 18% відсотків річних від суми позики в розмірі 96 460 (дев`яносто шість тисяч чотириста шістдесят) доларів США, що еквівалентно на день подання заяви про забезпечення позову 2 776 494 (два мільйони сімсот сімдесят шість тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 99 коп. згідно курсу НБУ. Також просить врахувати, що в разі примусового виконання рішення суду через виконавчу службу буде додатково стягнуто з боржника 10% від суми заборгованості, враховуючи, що загальна сума боргу становить 296 460 доларів США, то виконавчий збір буде становити 29 646 доларів США, що еквівалентно на день подання заяви про забезпечення позову 853 327 ( вісімсот п`ятдесят три тисячі триста двадцять сім ) гривень 50 коп. згідно курсу НБУ.

Обґрунтовуючи заяву, заявник вказує, що 28 травня 2019 року ОСОБА_3 передав грошові кошти в розмірі 200 000 (двохсот тисяч ) доларів США ОСОБА_2 , в якості позики, під відсотки в розмірі 18 % річних від суми позики, що підтверджується розпискою про отримання позики. Спочатку сторони визначили строк повернення грошових коштів до 30 вересня 2020 року, але 08.12.2020 року сторони продовжили строк повернення грошових коштів до 30.09.2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, заявник є сином померлого та єдиним спадкоємцем, спадщину після смерті батька він прийняв вчасно, на сьогоднішній день отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому, в тому числі на квартиру.

Заявник вказує, що право вимоги повернення грошових коштів в розмірі 200 000 доларів США та відсотків за користування позикою, які його покійний батько передав ОСОБА_2 в якості позики, є цивільним правом спадкодавця, яке входить до складу спадщини.

Також, заявник зазначає, що він неодноразово в усному порядку звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути грошові кошти, які він отримав згідно розписки про отримання позики від 28 травня 2019 року та відсотків за користування позикою, але кожного разу отримував відмову, яку ця особа мотивувала тим, що в нього на сьогоднішній день не має вільних коштів для повернення боргу, і кожного разу просив почекати. Враховуючи той факт, що вирішити спір в досудовому порядку не має фізичної змоги, заявник змушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_2 на сьогоднішній день володіє в м. Ірпінь великою кількістю об`єктів нерухомості, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.01.2022 року, а тому має фізичну змогу повернути йому борг, однак цього просто не бажає робити. На думку заявника, ОСОБА_2 бажає затягнути час, постійно обіцяючи повернути мені кошти в майбутньому, для того, щоб він пропустив строки позовної давності та не мав правових підстав для стягнення коштів в судовому порядку.

Зазначає, що 31.01.2022 року він направив ОСОБА_2 претензію з вимогою протягом п`яти днів повернути йому належні кошти, як єдиному спадкоємцю покійного батька, проте впевнений, що вкотре отримає відмову або цією особою буде проігнорована його вимога.

Заявник ОСОБА_3 зазначає, що так як ОСОБА_2 , маючи фізичну змогу, ухиляється від повернення боргу, ігнорує його звернення, є всі підстави вважати, що після отримання офіційної його претензії (розуміючи, що він готується до подання позову до суду) відчужить третім особам все належне йому на праві власності майно, щоб унеможливити виконання рішення суду про стягнення з нього суми позики та відсотків за користування позикою.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просить накласти арешт на: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89.7 кв.м, житловою площею 61.2 кв.м; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 34 кв.м житловою площею 30.3 кв.м; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (нежитлове), загальною площею 99.7 кв.м; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 60.8 кв.м., житловою площею 35.1 кв.м.

Заявник вказує, що наклавши арешт на майно боржника, яке по вартості відповідає сумі заборгованості, судом не будуть порушені права боржника або третіх осіб, оскільки він просить накласти арешт тільки на ту частину майна боржника, яка покриває суму боргу, при цьому у боржника наявне і інше майно, на яке він не просить накласти арешт. Майно боржника, на яке він просить накласти арешт, не належить третім особам, а тому не порушить права третіх осіб.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом першим ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може бути захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи та заяви про забезпечення позову, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії розписки про отримання позики від 28 травня 2019 року, ОСОБА_2 отримав від громадянина ОСОБА_3 кошти в якості позики в сумі 200 000 (двісті тисяч) доларів США в день складення цієї розписки, та зобов`язався повернути кошти до 30 вересня 2020 року та сплатити додатково відсотки за користування позикою в розмірі 18 % річних від суми позики. Відповідно до даної розписки, 08 грудня 2020 року сторони погодили строк повернення позики - до 30 вересня 2021 року.

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 лютого 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 11 лютого 2021 року складено відповідний актовий запис №3517.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_2 , батьками останнього зазначені: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 .

Згідно із копією довідки, виданої приватним нотаріусрм Маріупольського районного округу Донецької області Скоробогатько О.В. 13.08.2021 №388/01-16, спадкоємцем після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №297045159, сформованої 31 січня 2022 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності, в тому числі, належать наступні об`єкти нерухомого майна: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89.7 кв.м, житловою площею 61.2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109; квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 34 кв.м, житловою площею 30.3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109; нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 99.7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080; квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 60.8 кв.м., житловою площею 35.1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09.

Також, суд приймає до уваги долучену заявником на підтвердження співмірності своїх вимог інформацію щодо цін на нерухомість в місті Ірпінь, Київської області із відповідних сайтів продажу нерухомості.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є співмірними із предметом майбутнього позову, а вид такого забезпечення відповідає позовним вимогам повністю, тому вимоги про забезпечення позову є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , до набрання рішенням суду законної сили.

Оцінюючи долучені до заяви про забезпечення позову докази, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір, і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача в разі задоволення позову.

При цьому, суд зауважує, що таке забезпечення позову має тимчасовий характер і спрямоване лише на запобігання розпорядженню майном та жодним чином не обмежує ОСОБА_2 у праві користування майном.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Одночасно, суд роз`яснює ОСОБА_1 , що відповідно до правил ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 260-261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 89.7 кв.м, житловою площею 61.2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 34 кв.м, житловою площею 30.3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Накласти арешт на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 99.7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 60.8 кв.м., житловою площею 35.1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Дані стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Дані боржника: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Копію ухвали суду направити до відома сторонам по справі, державному реєстратору для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення до Київського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук