ЄУН № 336/337/21
пр. № 2/336/160/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , вказавши, що у відповідності до укладеного 05.12.2012 року договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Станом на 14.12.2020 року відповідач має заборгованість у 30691,47 гривню, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 30427,01 гривень, 264,46 гривні заборгованості за простроченими відсотками, яку просять стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою суду від 28.01.2021 року було відкрите провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Клопотання представника позивача про огляд та фіксування доказів залишено без задоволення.

29.03.2021 року відповідач направив до суду заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та цього ж дня направив до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність доказів як укладення кредитного договору, так і наявності заборгованості.

Ухвалою суду від 14.04.2021 року заяву відповідача про розгляд цивільної справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

11.08.2021 року відповідач направив до суду заперечення проти позову, в яких вказав про часткове визнання позовних вимог в сумі 1111,29 гривень, оскільки саме така сума заборгованості встановлена контр розрахунком, який ОСОБА_1 долучив до письмових заперечень. Щодо заборгованості в сумі 30691,47 гривня, ОСОБА_1 вказує на безпідставність її нарахування та стягнення, відповідно до постанови ВП ВС №342/180/17 (пр. 14-131цс19) від 03.07.2019 року.

08.09.2021 року відповідач направив до суду відповідь на відзив, в якому просив суд позов задовольнити у повному обсягу оскільки ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву, висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив згоду про те, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Отже, між сторонами був укладений договір, умови якого обговорені та підписані. Саме через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором, виникла заборгованість в сумі 30691,47 гривня, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Інших заяв та клопотань сторонами не заявлялось, а судом не вирішувалось.

В судовому засіданні 21.09.2021 року та 06.10.23021 року відповідач та його представник проти позову заперечували частково, вказуючи, що відповідач не укладав договору на умовах, про які зазначив позивач, адже не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг. Фактично відповідач використовував банківську картку для здійснення розрахунків, у зв?язку з чим відповідач частково визнає позов в сумі, зазначеній у відзиві.

В подальшому в судове засідання сторони не з?явились, про місце та час розгляду справи сповіщені в установленому порядку, позивачем в тексті позовної заяви зазначено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а 26.01.2022 року відповідач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши на часткове визнання позовних вимог в сумі 1111,29 гривень, в решті заявлених вимог просив суд відмовити.

При вивченні письмових доказів судом встановлено таке.

05.12.2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У вказаній заяві відсутні відомості щодо того, яку саме платіжну картку, з яким саме лімітом та на яких саме умовах бажала оформити відповідач, окрім цього відсутня відмітка про отримання та ознайомлення під підпис з Пам`яткою клієнта, яка містить, у тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування.

Відповідно до анкети-заяви ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг.

З Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що для надання послуг Банк відкриває Клієнту картрахунки, надає картки, вид та строк дії яких визначений у заяві та у Пам`ятці клієнта, підписанням якої Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг.

Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі «відмітки банку» заяви.

У Умовах та правилах надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у разі як жодна зі сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий саме строк.

Як вбачається з наданої АТ «КБ «ПриватБанк» довідки ОСОБА_1 надавалось дві платіжні картки 11.07.2015 року з кінцевим строком користування до серпня 2017 року та 16.08.2017 року з кінцевим строком до травня 2021 року.

Розрахунок заборгованості позивачем наданий за період з 11.07.2015 року по 14.12.2020 року.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України).

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до анкети-заяви договір між сторонами складається з кількох документів, водночас, враховуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять конкретних умов щодо розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, адже зазначені Умови та Правила розповсюджуються на всі картки, які емітуються банком, тож відповідні конкретні умови щодо кожного окремого клієнта мають бути визначені в анкеті-заяві, в якій клієнт банку має вказувати яку саме платіжну картку він бажає отримати, який саме розмір кредитного ліміту просить встановити, а банком у свою чергу мають бути вказані відсотки за користування кредитними коштами та розмір інших платежів, в тому числі і неустойки.

Відповідачем 05.12.2012 року було підписано лише анкету-заяву.

В анкеті-заяві не вказано вид картки, яку відповідач бажав оформити, розмір кредитного ліміту, відсотків за користування кредитними коштами, розмір та умови застосування неустойки.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути нараховані відсотки, пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Фактично позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що 22.11.2012 року між сторонами був укладений договір, адже не доведено факту підписання та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Вказані обставини узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові №342/180/17 (пр. 14-131цс19) та Верховного Суду України від 11.03.2015 року (пр. 6-16цс15).

Однак, суд вбачає підстави для стягнення тіла кредиту, оскільки відповідач в повній мірі визнав заборгованість у розмірі 1111,29 гривень, яка підтверджується наданим контр розрахунком, заперечень щодо якого позивачем в ході розгляду справи надано не було.

За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки позивач вказав на часткове визнання позову та просив прийняти визнання позову щодо заборгованості в сумі 1111,29 гривень, обґрунтованість заперечень щодо нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом та пені, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 1111,29 гривень (одна тисяча сто одинадцять гривень 29 коп.) в рахунок погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 05.12.2012 року; судовий збір в сумі 82,17 гривні (вісімдесят дві гривні 17 коп.).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», яке зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 31.01.2022 року