Постанова

Іменем України

02 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 161/17855/20

провадження № 61-9141св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича, заінтересована особа (боржник) - Державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2», за касаційною скаргою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2021 року, постановлену суддею Кихтюк Р. М., та постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., Данилюк В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка П. В. (далі - державний виконавець Трофимюк П. В.), заінтересована особа (боржник) - Державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» (далі - ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2»).

Скарга мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2019 року у справі № 161/12753/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнено на її користь з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» 8 257 грн 98 коп. заборгованості із заробітної плати та 85 045 грн 95 коп. середнього заробітку за весь час прострочення виплати заробітної плати.

Постановою державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С. Л. від 07 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № 61187307 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 лютого 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання вищезазначеного судового рішення.

ОСОБА_1 зазначала, що їй стало відомо про те, що зведене виконавче провадження вилучено із Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області і передано на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка П. В. від 13 жовтня 2020 року виконавчий лист від 05 лютого 2020 року повернено ОСОБА_1 без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ході проведення виконавчих дій не виявлено майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

ОСОБА_1 зазначала, що повернення їй виконавчого листа з тих підстав, що законом встановлено заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, є протиправним, оскільки відповідно до положень частини другої статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства чи юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Трофимюка П. В. від 13 жовтня 2020 року про повернення виконавчого листа, виданого 05 лютого 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Трофимюка П. В. від 13 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні № 61187307 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вжити заходів для поновлення виконавчого провадження № 61187307.

Судові рішення мотивовані тим, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не врахував того, що при виконанні судових рішень про задоволення позовних вимог до державних підприємств, гарантом відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виступає саме держава Україна. Положеннями частини другої статті 4 вказаного Закону визначено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Отже, суди дійшли висновку про те, що державний виконавець не вчинив усі передбачені законом дії та не використав законодавчо визначені механізми для примусового виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2021 року державний виконавець Трофимюк П. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України). При цьому заявник посилається на недодержання судами при розгляді справи правил предметної юрисдикції.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

25 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Фактичні обставини у справі, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій встановили, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 61187307 щодо примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2019 року у справі № 161/12753/19 про стягнення з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на користь ОСОБА_1 8 257 грн 98 коп. заборгованості із заробітної плати та 85 045 грн 95 коп. середнього заробітку за весь час прострочення виплати заробітної плати.

Оскаржуваною постановою державного виконавця Трофимюка П. В. від 13 жовтня 2020 року вказаний виконавчий лист повернено ОСОБА_1 без виконання у зв`язку з тим, що в ході проведення виконавчих дій майна у боржника - ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2», на яке можливо звернути стягнення, не виявлено.

Оскаржуючи цю постанову, ОСОБА_1 посилалася на те, що державним виконавцем не проведено усіх виконавчих дій на реальне виконання рішення суду про стягнення на її користь з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» заборгованості із заробітної плати, а також, що державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення зі скаргою) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами (частини перша, третя статті 431 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-III «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-III) (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення зі скаргою) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 цього Кодексу скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З наведених положень частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII, з урахуванням статей 447, 448 ЦПК України, вбачається, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконанні рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, таку скаргу розглядає відповідний суд загальної юрисдикції, який ухвалив таке рішення за правилами цивільного судочинства відповідно.

Разом з тим, оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 906/530/17, від 17 жовтня 2018 року у справах № 927/395/13, 5028/16/2/2012, від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 808/2265/16, від 29 травня 2019 року у справі № 908/85/16.

У постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що саме за правилами адміністративного судочинства слід розглядати справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених у зведеному виконавчому проваджені, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних видів судочинства.

Виконавче провадження, відкрите на виконання виконавчого листа про стягнення з боржника ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на користь стягувача ОСОБА_1 заборгованості, включено до зведеного виконавчого провадження АСВП № 57212311. У цьому виконавчому провадженні об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій щодо одного боржника ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2», а тому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду у аналогічних справах, скаргу ОСОБА_1 слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Наведеного суди не врахували та у порушення наведених вимог процесуального законодавства та практики Верховного Суду розглянули скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, вчинені у зведеному виконавчому провадженні, за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції адміністративних судів України, провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича задовольнити частково.

Постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2021 рокускасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

О.С. Ткачук