ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 січня 2022 року

м. Харків

справа № 636/3812/20

провадження № 22-ц/818/1571/22

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, з апеляційною скаргою Квартирно експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 травня 2021 року, постановлене у складі судді Гуменного З.І.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , командира військової частини НОМЕР_1 , зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини для забезпечення постійним житлом сім`ї ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право на виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 для забезпечення його сім`ї постійним житлом; зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що в подальшому, другий відповідач - військова частина НОМЕР_1 в особі житлової комісії погодила виключення квартири позивача з числа службових (витяг з протоколу № 3 від 22.03.2021), а командир військової частини затвердив вказаний протокол (витяг з наказу від 22.03.2021 № 518), позивач відмовився від першої позовної вимоги щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії погодити зняття статусу службове житло з квартири АДРЕСА_2 та від позову до Міністерства оборони України.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що він разом з дружиною постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі АДРЕСА_3 на підставі службового ордера № 13709 від 25.10.2004, виданого КЕЧ Чугуївського району, правонаступником якої являється КЕВ м. Харкова, у зв`язку з проходженням військової служби. Позивач перебуває на військовій службі, є ветераном війни - учасником бойових дій в зоні ООС з 10.11.2015 по цей час, перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла, має календарну вислугу на військовій службі 25 повних календарних років. Позивач звертався до військової частини та КЕВ м. Харкова щодо погодження та виключення його квартири з числа службових, але на обидва звернення отримав відмови, які мотивовані посиланням на розпорядження вищестоящих посадових осіб органів військового управління, щодо зупинення подання пропозицій (погодження виключення квартир з числа службових) щодо розгляду питань виключення квартир з числа службових.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова квартири АДРЕСА_1 для забезпечення його сім`ї постійним житлом. Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу.

В апеляційній скарзі представник КЕВ м. Харків просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 р. затверджено «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», де в п. 32 зазначено: військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень). Крім того, 31.08.2018 р. видано Наказ Міністерства Оборони України № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». Згідно пункту 1 розділу 7 вищевказаної Інструкції «Особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.» Вказує, що суд першої інстанції повністю проігнорував вказані норми законодавства. Зазначає, що не може вважатися законною підставою для винесення рішення по справі, посилання суду першої інстанції на норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зокрема п. 2 ст. З, яка передбачає, що квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому законом. Наголошує, що посилання суду на норму ст. 118 Житлового кодексу УРСР, яка передбачає надання службових жилих приміщень громадянам, які у зв`язку із характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього, на підставі рішень виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради не може бути підставою для винесення законного рішення по справі, оскільки для вирішення питання, яке стало предметом даного судового розгляду є ціла низка спеціальних нормативно-правових актів, які регламентують порядок отримання службового житла військовослужбовцями та членами їх сімей. Зазначає, що посилання суду на ст. 125 ЖК УРСР, якою заборонено виселення із службових приміщень осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надала їм таке службове житлове приміщення, більше як 10 років, також не може бути правовою підставою для винесення законного рішення, оскільки предметом даного позову не є позбавлення позивача права проживання у службовому житловому приміщенні та відповідач жодним чином не ставить питання про виселення позивача та його сім`ї. Вказує, що у діях відповідача не має ознак порушення житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Відповідач - КЕВ м. Харків не порушує вищеназваних прав, передбачених законодавством, тільки вимагає дотримання процедури вирішення питання, яке стало предметом даного судового розгляду у відповідності з чинним законодавством України, яке регламентує порядок його вирішення.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 разом з дружиною постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі АДРЕСА_3 на підставі службового ордера № 13709 від 25.10.2004, виданого КЕЧ Чугуївського району, правонаступником якої являється КЕВ м. Харкова, у зв`язку з проходженням військової служби, що підтверджується доданою копією службового ордера та довідками. ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, є ветераном війни - учасником бойових дій в зоні ООС з 10.11.2015 по цей час, перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла, має календарну вислугу на військовій службі 25 повних календарних років, що підтверджується доданими копіями довідки КЕВ та послужного списку.

Зважаючи на те, що службовий статус наданій його сім`ї квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та набуття ним права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, він звертався до військової частини з проханням погодити виключення вказаної квартири з числа службових та до КЕВ м. Харків, в віданні якого знаходиться фонд службового житла Харківського гарнізону, та який, відповідно до покладених на нього повноважень, являється контролюючим органом та зобов`язаний організовувати вирішення таких питань з проханням щодо виключення його квартири з числа службових. Але, на обидва звернення отримав відмови, які мотивовані посиланням на розпорядження вищестоячих посадових осіб органів військового управління, щодо зупинення подання пропозицій (погодження виключення квартир з числа службових) щодо розгляду питань виключення квартир з числа службових).

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2021 погоджено виключення квартири позивача АДРЕСА_1 з числа службових (витяг з протоколу № 3). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2021 № 518 затверджено вказаний протокол житлової комісії.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтував вимоги тим, що з 2015 року та по цей час він має статус учасника бойових дій, має календарну вислугу на військовій службі 25 повних календарних років. Вказував, що він звернувся до КЕВ м. Харкова із заявою щодо виключення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , з числа службових, однак отримав відмову, обґрунтовану тим, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

З довідки від 18 лютого 2019 року № 4463, виданої КЕВ м. Харкова, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні, в загальній черзі з 05.11.1997 року за № 60, а позачерговій з 22.09.2011 року за № 73.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до положення частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Частиною першою статті 118 ЖК Української РСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Положенням статті 125 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу 25 років, перебуває на квартирному обліку у Чугуївському гарнізоні, в загальній черзі з 05.11.1997 року за № 60, а позачерговій з 22.09.2011 року за № 73, тому має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Немотивована бездіяльність КЕВ м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.

Внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19 (провадження № 61-19985св19).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Квартирно експлуатаційного відділу м. Харків залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст судового рішення виготовлено 04 лютого 2022 року.