Ухвала

07 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 212/9107/19

провадження № 61-8886св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року у складі судді Чайкіна І. Б. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 червня 2017 року по 28 вересня 2020 року у розмірі 2 164 096, 77 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року доповнено другий абзац резолютивної частини реченням наступного змісту: «Розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу стягнутого на користь ОСОБА_1 визначено без утримання податків та обов`язкових платежів, стягнення і сплата яких покладається на АТ «Криворізька теплоцентраль», як податкового агента.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року рішення та додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 червня 2017 року по 28 вересня 2020 року у сумі 2 164 096,00 грн скасовано і прийнято в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову.

Стягнуто з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2017 року по 08 червня 2019 року у сумі 913 846,50 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів. У решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У травні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувану постанову апеляційного суду в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відмови у решті позовних вимог змінити, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3 452 406,59 грн з 22 червня 2017 року по 28 вересня 2020 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно визначився із періодом за яким стягується скрадній заробіток за час вимушено прогулу. Позивач вважає, що вимушений прогул визначається, як період часу з якого почалось порушення трудових прав працівника, зокрема незаконне звільнення, до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, оскільки ОСОБА_1 на момент розгляду цієї справи так і не поновлено на роботі, а тому порушення її прав тривало до моменту розгляду цього позову. Крім того, позивач не погоджується із розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу. ОСОБА_1 не погоджується з урахуванням судами неповного робочого тижня, що розрахунок проводився у робочих, а не календарних днях. Також позивач вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає індексації.

Судами застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 802/1184/16-а, від 22 травня 2019 року у справі № 572/2429/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 817/1169/16, від 26 червня 2019 року у справі № 813/5855/15, від 04 березня 2020 року у справі № 0440/6017/18, від 06 липня 2018 року у справі № 823/254/16. Також, підставою оскарження судових рішень, вказує, що справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України).

У липні 2021 року АТ «Криворізька теплоцентраль» надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. Зазначало, що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська