Справа № 336/5938/21
Провадження № 2/336/565/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Савеленко О.А.

за участі секретаря судового засідання - Брагіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого викрилася спадщина, до якої увійшов буд. АДРЕСА_1 яку вона фактично прийняла.

За час життя померлий ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 придбав у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказаний вище житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.1997 року, зареєстрованому Запорізькою Товарною біржою «Торг-Інвест». Для належного оформлення набутого права власності на будинок ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності у ОП «ЗМБТІ», що підтверджується реєстраційним свідоцтвом та технічним паспортом на будинок, де внесені відповідні зміни про власників будинку.

Позивач зазначила, що для оформлення права власності на спадкове майно звернулась у передбачений законом строк до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В, яка відмовила у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування, оскільки в якості правовстановлюючого документу на спадкове майно - буд. АДРЕСА_1 , спадкоємцем був наданий договір купівлі - продажу, зареєстрований Запорізькою Товарною біржою «Торг - Інвест» 16.04.1997 року за реєстраційним номером №Н-2310, який не був нотаріально посвідченим, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії згідно приписів ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

За таких обставин просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2021 року провадження по справі відкрито, зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. надати Шевченківському районному суду м. Запоріжжя належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 та призначено підготовче судове засідання на 21.09.2021 року.

20.10.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_6 та до участі у справі була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

У судовому засіданні 25.11.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Розгляд справи відкладено для повідомлення третьої особи по справі ОСОБА_2 .

У судове засідання 12.01.2022 року учасники справи не з`явилися. Від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Від третьої особи по справі будь яких заяв чи клопотань не надходило.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України , у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено і перевірено доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). (а.с. 11)

ОСОБА_3 за час життя перебував у шлюбі з позивачкою по справі ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 25.03.1977 року у м. Запоріжжя. (а.с. 42).

16.04.1997 року на Запорізькій Товарній Біржі «Торг - Инвест» було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , реєстраційний №Н-2310 (а.с. 4).

Запорізьким бюро технічної інвентаризації 17.04.21997 року було видано реєстраційне посвідчення, відповідно до якого житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_3 на праві приватної власності. Договір купівлі-продажу зареєстрований Запорізькою Товарною Біржою «Торг - Инвест» 16.04.1997 року №Н-2310 та записаний у реєстрову книгу за №75 (а.с. 5).

Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 , власником є ОСОБА_3 (а.с. 7-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги, окрім дружини померлого, є дочка спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_7 і сини: ОСОБА_2 і ОСОБА_8

ОСОБА_3 і ОСОБА_8 відмовилися від прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи( а.с. 55,97). ОСОБА_2 у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка однак отримала відмову, оскільки в якості правовстановлюючого документу на спадкове майно - буд. АДРЕСА_1 , спадкоємцем був наданий договір купівлі - продажу, зареєстрований Запорізькою Товарною біржою «Торг - Інвест» 16.04.1997 року за реєстраційним номером №Н-2310, який не був нотаріально посвідченим, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії згідно приписів ст. 49 Закону України «Про нотаріат». (а.с. 12).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Окрім цього, згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно статі 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Таким чином, після смерті особи, органи виконавчої влади не мають права оформляти право власності на об`єкт нерухомості.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Як викладено в роз`ясненнях листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року.

За час життя ОСОБА_3 належав житловий буд. АДРЕСА_1 . Цей об`єкт нерухомості він набув на підставі договору купівлі продажу від 16 квітня 1997 року зареєстрованого Запорізькою товарною біржою «Торг -Інвест».

На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР 1963 року зазначений договір був зареєстрований в Запорізькому міжміському БТІ 17 квітня 1997 року шляхом внесення реєстрового запису № 11818 в реєстровій книзі за №75. На підтвердження належності будинку ОСОБА_3 ОП «ЗМБТІ» видало реєстраційне посвідчення, та відомості про нового власника були внесенні до технічного паспорту на житловий будинок.

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР 1963 договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку, обмін товарів, допущених до обігу на біржі. Реєстрація Запорізьким БТІ за особою права власності на вказаний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на час виникнення відповідних правовідносин не суперечила чинному законодавству.

Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07. 2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

За таких обставин, оскільки покупець оформив своє право власності у передбаченому законом порядку, керуючись ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР 1963 року, ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», ст. 49 Закону України «Про власність» він набув право власності на будинок.

До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, а саме, те що позивач у справі є спадкоємцем першої черги, у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка, та враховуючи той факт, що договір купівлі - продажу будинку був укладений 16.04.1997 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, право власності було оформлено відповідно до вимог законодавства, діючого на момент укладення договору, враховуючи відмову нотаріусу у видачі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 84 315 ЦПК України, ст. ст. 1216,1217,1218, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 .

Інформація про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

Відповідач: Запорізька міська рада, , м. Запоріжжя, пр-т Соборний, буд. 206.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А. Савеленко

12.01.22