Справа № 2-3894/11
УХВАЛА

24 січня 2022 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Борисюк В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові заяву Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого до виконання,

встановив:

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради в листопаді 2021 року звернулася до Залізничного районного суду м.Львова із заявою, в якій просить:

- визнати причини пропущення строку поважними та поновити строк для пред`явлення виконавчого документа виконавчого листа №2-3894/11, виданого Залізничним районним судом м.Львова про демонтаж самочинно встановленої на землях міськземфонду цегляної огорожі розміром 8,70х8,80 на прибудинковій території на АДРЕСА_1 ;

- видати дублікат виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 у справі №2-3894/11 за позовом Залізничної районної адміністрації до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про демонтаж самочинно встановленої на землях міськземфонду цегляної огорожі розміром 8,70х8,80 на прибудинковій території на АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25.04.2012 року у справі №2-3894/11, яке набрало законної сили 12.09.2013 року, позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено та зобов`язано відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 демонтувати самочинно встановлену огорожу на землях комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 . Отримавши виконавчі листи у даній справі, позивач скерував такі до Залізничного відділу державної виконавчої служби для примусового виконання. Виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-3894/11 від 06.12.2013 року про демонтаж самочинно встановленої на землях міськземфонду цегляної огорожі розміром 8,70х8,80 на прибудинковій території на АДРЕСА_1 було закінчено у зв`язку зі смертю боржника, а оригінал виконавчого листа повернуто до матеріалів справи №2-3894/11 у Залізничний районний суд м.Львова. Щодо виконання рішення відносно боржника ОСОБА_1 , то, як стало відомо Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради з відповіді Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на її запит, виконавче провадження № 41847010 щодо цього боржника у стані завершення, а оригінал виконавчого листа повернутий стягувачу районній адміністрації. Проте, на адресу районної адміністрації оригінал виконавчого листа у справі 2-3894/11, щодо зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинно встановлену цегляну огорожу за адресою: АДРЕСА_1 не надходив, що стало причиною тривалого невиконання рішення суду. Вважає, що оскільки виконавчий лист не надійшов на адресу стягувача - районної адміністрації, то такий вважається втраченим при пересилці, що є поважною причиною поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачі дубліката виконавчого листа. За наведених обставин заявник просить видати дублікат виконавчого листа та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явились, що, відповідно до положень ч.3 ст.433, п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, які регламентують порядок розгляду питання про видачу дубліката виконавчого листа і поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не є перешкодою для розгляду заяви.

При цьому представник заявника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Скочко А.В. і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - ОСОБА_3 подали заяви, в яких вимоги заяви підтримують, просять такі задовольнити та розглядати заяву за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 про причини неявки суд не повідомила, подала письмові заперечення, в яких проти задоволення заяви Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради заперечує, покликаючись на її безпідставність, зокрема, вказує на те, що позивач більше, ніж 7 років не цікавився ходом виконавчого провадження № 41847010 і лише в серпні 2021 року скерував запит про надання інформації про хід такого, тому відсутні поважні об`єктивні причини пропуску ним строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Вивчивши доводи заяви, матеріали заяви стягувача, наявні у такій підстави для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, перевіривши матеріали справи №2-3894/11, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів цивільної справи №2-3894/11 та поданої до суду заяви вбачається, що в провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебувала цивільна справа за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про демонтаж самочинно влаштованої огорожі.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25.04.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.09.2013 року, позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проживаючих в кв. АДРЕСА_2 , демонтувати самочинно влаштовану на землях міськземфонду цегляну огорожу розміром 8,70х8,80 м. на прибудинковій території на АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 141-142, 224-226).

На виконання вказаного рішення представнику позивача судом 06.12.2013 року видано виконавчі листи (т.1, а.с. 228).

Виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-3894/11 від 06.12.2013 року про демонтаж самочинно встановленої на землях міськземфонду цегляної огорожі розміром 8,70х8,80 на прибудинковій території на АДРЕСА_1 було закінчене у зв`язку зі смертю боржника, а оригінал виконавчого листа повернуто до матеріалів справи №2-3894/11 у Залізничний районний суд м.Львова (т.1, а.с. 254а-254в).

Листом Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 09-36/47362/В-10 від 20.08.2021 року (т.2, а.с.10) позивачу надано відповідь на його лист від 13.08.2021 року та повідомлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 41847010 з виконання виконавчого листа № 2-3894/11 від 06.12.2013 року, виданого Залізничним районним судом м.Львова, про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштовану на землях міськземфонду цегляної огорожі розміром 8,70х8,80 на прибудинковій території на АДРЕСА_1 , по якому 27.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинній на час винесення постанови).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

У своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20/07/2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду є виконання судових рішень.

Питання про видачу дубліката виконавчого листа врегульовано у п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, яким визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого листа (далі Закон № 606-XIV); виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, виконавчий лист, виданий 06.12.2013 року Залізничним районним судом м.Львова відносно боржника ОСОБА_1 у справі №2-3894/11 про зобов`язання демонтувати самочинно встановлену на землях міськземфонду цегляну огорожу розміром 8,70х8,80 на прибудинковій території на АДРЕСА_1 , може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років.

Зі змісту листа Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 09-36/47362/В-10 від 20.08.2021 року (т.2, а.с.10) 27.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинній на час винесення постанови).

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону № 606-XIV, який був чинним на час повернення виконавчого документа у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином строк пред`явлення виконавчого листа до виконання потрібно відраховувати саме з дати винесення постанови про його повернення, тобто в даному випадку з 27.06.2014 року.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 464/10793/13-ц (провадження № 61-19536св19), від 16.06.2021 року у справі № 199/13511/13-ц (провадження № 61-19069св20), від 04.08.2021 року у справі № 643/12637/15-ц (провадження № 61-255св21).

Враховуючи наведене, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 28.06.2017 року, тоді як Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з даною заявою в листопаді 2021 року, тобто поза межами строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20).

Разом із тим, необґрунтована відмова у видачі дублікату виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили (рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010).

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

За змістом частини 1 статті 31 Закону № 606-XIV постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Звертаючись із даною заявою, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради посилається на те, що виконавчий лист було втрачено у ході виконавчого провадження після винесення постанови про повернення виконавчого документа їй як стягувачу, оскільки вказаний виконавчий лист адміністрації не повертався і протягом тривалого часу про це стягувачу взагалі не було відомо.

Так, всі докази оцінюються судом у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього. Фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Вказані доводи заявника щодо обставин страти виконавчого листа не спростовані під час розгляду заяви, у суду відсутні дані про повідомлення про вручення, відповідно до вимог частини 1 статті 31 Закону № 606-XIV, яке би було належним доказом надіслання постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу. Суд враховує, що за таких обставин заявник позбавлений можливості надати будь-які докази втрати оригіналу виконавчого листа.

З огляду на наведене суд приходить до переконання, що в даному випадку оригінал виконавчого листа втрачено при поверненні такого стягувачу, що є підставою для видачі його дубліката.

З конструкції ст.433 ЦПК України вбачається, що у ЦПК України не наведено причин, які можна вважати поважними при пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд їх визначає у кожному конкретному випадку на підставі доказів, поданих стягувачем.

Суд, враховуючи наведені обставини втрати виконавчого листа, визнає, що вони безпосередньо унеможливили вчинення стягувачем процесуальних дій у визначений законом строк, виникли об`єктивно, незалежно від волі стягувача, а відтак свідчать про відсутність у Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

Отже, наведені стягувачем причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд вважає поважними, тому заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в цій частині підлягає до задоволення.

За наведеного, оскільки боржник на сьогоднішній день не виконала рішення суду, виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 у справі №2-3894/11 за позовом Залізничної районної адміністрації до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про демонтаж самочинно встановленої на землях міськземфонду цегляної огорожі розміром 8,70х8,80 на прибудинковій території на АДРЕСА_1 було втрачено, окрім цього з поважних причин пропущений строк для пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, що не дає можливості стягувачу Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради звернутися до органів Державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду у вказаній справі, тому суд вважає за необхідне заяву задовольнити та видати дублікат виконавчого листа, поновивши строк для пред`явлення такого до виконання.

Керуючись ст. 258-261, 433, п.17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Поновити Залізничній районні адміністрації Львівської міської ради пропущений з поважних причин строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №2-3894/11, виданого 06.12.2013 року Залізничним районним судом м.Львова відносно боржника ОСОБА_1 про зобов`язання демонтувати самочинно влаштовану на землях міськземфонду цегляну огорожу розміром 8,70х8,80 на прибудинковій території на АДРЕСА_1 , і видати стягувачу дублікат такого виконавчого листа.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено або складено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст ухвали складено 31.01.2022 року.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний