Справа №639/363/22
Провадження №4-с/639/14/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року Жовтневий районний суду м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця та скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2022 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із скаргою на дії державного виконавця, відповідно до якої просив суд:

1. Визнати дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах у місті Харкові, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків, протиправними про відмову у скасуванні арешту вжитого в межах виконавчого провадження №59526036 від 02.08.2019.

2. Скасувати запис в Державному реєстрі боржників на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНП НОМЕР_1 , внесений державним виконавцем в межах виконавчого провадження №59526036 від 02.08.2019року, Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах у місті Харкові, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків.

3. Скасувати арешт та заборону в Державному реєстрі рухомого майна, на все рухоме майно, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНП НОМЕР_1 , накладений державним виконавцем в межах виконавчого провадження №59526036 від 02.08.2019року, Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах у місті Харкові, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно є процесуальними діями державного виконавця в порядку примусового виконання на підставі виконавчих документів. Отже, оскаржити дії державного виконавця можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

За правилами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного суду від 20 березня 2019 року №821/197/18.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. (ч. 1 ст. 448 ЦПК України)

Відповідно ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Тобто, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та його примусовим виконанням.

За правилами ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Тобто, якщо законом встановлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Така правова позиція узгоджується із постановами Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 213/2012/16 (провадження №14-13цс18), від 20.09.2018 у справі № 324-1018/17 (провадження № 14-245цс18).

Оскільки ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відносно примусового виконання вимоги № Ф-14203-56У виданої 09.07.2019 ГУ ДФС у Харківській області, то в цьому випадку він оскаржує дії державного виконавця щодо виконання не судового рішення, а вимоги, виданої іншим органом, а саме ГУ ДФС у Харківській області.

Таким чином, ОСОБА_1 , в силу вимог ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» може оскаржити дії державного виконавця до Харківського окружного адміністративного суду в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки ЦПК України, не врегульовані питання щодо відмови у прийнятті скарги на дії приватного виконавця, суд застосовує аналогію закону та як наслідок, положення п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України, яка регулює питання повернення заяви.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця та скасування арешту слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 186, 447, 448, 451 ЦПК України, ст. ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства, ст. ст. 1, 2, 56, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця та скасування арешту - відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 08.02.2022.

Суддя В.В.Труханович