Справа № 161/6959/21
Провадження № 2/161/986/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кихтюка Р.М.,

секретаря - Демчук Т.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2017 року. У шлюбі з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.06.2017 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. щомісячно.

Вказує, що протягом тривалого часу дитина проживає з нею, вона самостійно займається її вихованням, піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя.

Водночас, відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. З донькою не спілкується, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться дитиною та не відвідує її, не турбується про фізичний та духовний розвиток доньки.

У зв`язку з цим, просила суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. При цьому зазначив, що відповідач офіційно працює за кордоном, однак постійно спілкується з дитиною за допомогою телефонних розмов та через інтернет. Перебуваючи в Україні, постійно зустрічається із дочкою та надає їй допомогу.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, однак подали суду висновки про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.05.2012 року вбачається, що відповідач у справі є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи суду не представлено доказів, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, при цьому, намагається виконувати свої батьківські обов`язки, сплачує аліменти, перебуваючи на роботі за кордоном.

З показань свідків з`ясовано, що по приїзді в Україну ОСОБА_4 постійно спілкується та проводить час з дитиною

Служба у справах дітей Луцької міської ради у наданому висновку № 131 від 28.07.2020 року вважає за недоцільне позбавляти ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що батько не може в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки стоосвно дочки ОСОБА_5 через об`єктивні причини (місце проживання та роботи за межами України з літа 2016 року), немає заборгованості по сплаті аліментів, не відмовляється від спілкування, виховання та допомоги дитини (а.с. ).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 416-1 від 30.07.2020 року затверджено даний висновок, з яким суд в певній мірі погоджується та приймає його до уваги (а.с. ).

Крім того, органом опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради також наданий висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. ).

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно його дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та ухиленням від їх виконання.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Отже, за таких обставин, здійснивши системний аналіз і оцінку доказів, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довела та не надала суду беззаперечних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини внаслідок позбавлення її батька батьківських прав та доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Крім цього, позивачем та її представником не наведено тих виключних обставин, які б свідчили про необхідність застосування судом крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 150, 164, 166 Сімейного Кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 07 лютого 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк