Ухвала

Іменем України

03 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 486/988/20

провадження № 61-20382ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція»,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 липня 2021 року у складі судді Лисенко П. П. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Лисенка П. П., Самчишиної Н. В., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнень, просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з серпня 2014 року по 13 серпня 2019 року, визнати майно спільною сумісною власністю, визнати право власності на Ѕ частини майна.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що з 12 лютого 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 08 серпня 2013 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначала, що після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім`єю ще до 13 серпня 2019 року .

У період шлюбу, 12 травня 2010 року сторони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яку позивачка вважає спільною сумісною власністю її та відповідача. Право власності на вказану квартиру, 12 травня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу оформлено на ОСОБА_2 . Того ж дня, між Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЮУ АЕС») та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, за умовами якого, за договором безвідсоткової позики від 11 травня 2010 року № 166/10 іпотекодержателем (ДП «НАЕК «Енергоатом») надано Іпотекодавцеві (відповідачу) безвідсоткову позику. Згідно пунктом 3 цього договору Іпотекодавець передав в Іпотеку Предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ) за згодою дружини ОСОБА_1 . За умовами пункту 7 Договору, Іпотекодавець та інші співвласники мають право володіти та користуватись Предметом іпотеки, відповідно до його цільового призначення, а саме для проживання. Проте, позивачка разом з дітьми, позбавлена можливості скористатись таким правом, оскільки відповідач у серпні 2019 року змусив її з дітьми піти зі спільної квартири, після чого змінив замки вхідних дверей.

Позивачка вказувала, що у період з серпня 2014 року по 13 серпня 2019 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували права та обов`язки подружжя.

Посилаючись на викладені обставини, просила задовольнити її позовні вимоги, стягнути з відповідача судові витрати та витрати за надання правничої допомоги.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 липня 2021 року позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з серпня 2014 року по 13 серпня 2019 року, вирішено питання судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 липня 2021 року в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з серпня 2014 року по 13 серпня 2019 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 14 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 липня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема для сплати судового збору та надання нової редакції касаційної скарги.

У січні 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав матеріали на усунення недоліків, зокрема: касаційну скаргу у новій редакції та квитанцію про сплату судового збору.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те,що судом апеляційної інстанції застосовано норми матеріального права, зокрема частини сьомої статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та частини четвертої статті 65 СК УКраїни без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 161/18238/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, при ухваленні рішення про поділ майна керувався виключно нормою, яка передбачає рівність часток кожного з колишнього подружжя, разом з тим суди залишили поза увагою, що спільним у колишнього подружжя є не лише майно, але й боргові зобов`язання, які виникли при набутті вказаного майна. Зазначає, що здійснював погашення боргу за договором іпотеки і після припинення фактичних шлюбних відносин, тому наявні підстави для відступу від засади рівності часток подружжя.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2005 року, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 20 серпня 2013 року.

Сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з умовами договору від 11 травня 2010 року № 166/10 ОСОБА_2 отримав від ДП «НАЕК «Енергоатом» безвідсоткову цільову позику на суму 395 750,00 грн для придбання квартири АДРЕСА_1 , строком на 240 місяців.

12 травня 2010 року між ДП «НАЕК «Енергоатом» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О. В., відповідно до якого ОСОБА_2 придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 93,0 кв. м, у тому числі житловою площею 46,7 кв. м, за ціною 311 774,00 грн.

Також, 12 травня 2010 року, в забезпечення та виконання умов договору безвідсоткової цільової позики від 11 травня 2010 року № 166/10, Іпотекодавець ОСОБА_2 передав Іпотекодеражтелю ДП «НАЕК «Енергоатом» належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

За даним фактом приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О. В. 20 травня 2010 року внесено відомості до Державного реєстру іпотек. Строк виконаня зобов`язання вказано 01 червня 2030 року.

25 травня 2010 року право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру зареєстровано Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська за № 536 у книзі 31 та видано техпаспорт на квартиру.

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26 червня 2020 року, право приватної власності на дану квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 .

Згідно з Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 перебуває під обтяженням ДП «НАЕК «Енергоатом».

Заборгованість ОСОБА_2 перед ВП «ЮУ АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з погашення заборгованості безвідсоткової цільової позики, станом на 12 лютого 2021 року складає 187 020,96 грн.

Сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та їх неповнолітні діти зареєстровані у спірній квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію від 26 травня 2020 року.

Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості об`єкта, вартість трикімнатної житлової квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , станом 25 травня 2020 року складає 546 000,00 грн, без ПДВ.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що спірна квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу, за згодою позивача та за кредитні кошти, які використані в інтересах та для потреб сім`ї на придбання житла, а тому воно підлягає поділу між сторонами в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно відповідачем не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що на придбання квартири ОСОБА_2 сплачував особисті кошти та після розірвання шлюбу кредит погашався ним особисто, не спростовують висновків судів попередніх інстанції щодо поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру, придбану в період шлюбу в інтересах сім`ї.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їхньою спільною сумісною власністю.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами при поділі спільного майна боргових зобов`язань за кредитним договором, за рахунок коштів з якого придбане спільне майно є необґрунтованими, оскільки навіть за умов встановлення факту виникнення правовідносин за кредитними зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, це не змінює статус спільності набутого під час шлюбу майна.

Такі обставини можуть встановлюватись за наявності відповідного спору та за наявності правових підстав під час вирішення питання щодо повернення за рахунок другого з подружжя як солідарного боржника половини сплачених іншим після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення боргового зобов`язання за кредитом, який використаний в інтересах сім`ї.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він відповідно до частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регресу) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, яку неодноразово викладав у своїх постановах, зокрема у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 756/11915/17.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 161/18238/15-ц, оскільки наведені у цій постанові висновки стосуються вирішення спору про поділ майна, у якому позивач просив здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя з урахуванням боргових зобов`язань.

Проте у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, таких вимог не заявлялось, що в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства не давало судам підстав враховувати борги, на які посилався відповідач, заперечуючи проти позову про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Суд звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). При цьому порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція», про визнання права власності на 1/2 частини квартири, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 липня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак