Суддя Шевченко С. В.
Провадження № 2/644/1292/22
РІШЕННЯ

іменем України

24 січня 2022 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Шевченка С.В., за участю секретаря с/з Коломієць О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

учасники справи: представник позивачки - адвокат Статівка О.Є., представник відповідачки - адвокат Сокиркіна М.С.,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 подала у суд позов, в якому просила розірвати договір довічного утримання, який укладений 19 грудня 2009 року між нею та ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що оскільки вона є людиною похилого віку і потребує сторонньої допомоги, вона уклала з відповідачкою договір довічного утримання за умовами якого ОСОБА_2 отримувала у власність її квартиру АДРЕСА_1 , натомість зобов`язувалася утримувати її, забезпечувати продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, доглядати за зовнішнім та внутрішнім технічним станом квартири, надати можливість безперешкодного довічного користування квартирою. Ціна матеріального забезпечення була встановлена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати на місяць. Проте, в порушення умов договору, відповідач не виконувала належним чином умов договору, а саме: не забезпечувала належного харчування, догляду та необхідної допомоги, що призвело до погіршення стану її здоров`я.

Відповідачка та її представник проти позову заперечували. В обґрунтування заперечень ОСОБА_2 посилались на те, що вона добросовісно виконувала взяті на себе зобов`язання з догляду та утриманням ОСОБА_1 .

В ході з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами судом встановлено, що 19 грудня 2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання за умовами якого ОСОБА_2 отримувала у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , натомість зобов`язувалася утримувати останню, забезпечувати продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, доглядати за зовнішнім та внутрішнім технічним станом квартири, надати можливість безперешкодного довічного користування квартирою. Ціна матеріального забезпечення була встановлена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати на місяць. Дана обставина підтверджена копією відповідного договору та не заперечувалась сторонами.

Отже, судом встановлено, що між сторонами склались договірні правовідносини щодо довічного утримання шляхом забезпечення належного харчування, догляду та іншого утримання і допомоги відчужувачу ОСОБА_1 , набувачем квартири - ОСОБА_2 .

На виконання умов договору 27.01.2010 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 193892820.

Проте, взяті зобов`язання щодо утримання ОСОБА_1 шляхом забезпечення належного харчування, догляду та іншого утримання і допомоги ОСОБА_2 виконувала неналежним чином, що вбачається з позову та пояснень позивачки, показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були допитані в судовому засіданні і які повідомили, що ОСОБА_1 звернулась до них, як до учасників спілки глухонімих, за допомогою, так як скаржилась на важкі умови життя. Свідки опікувались нею, при цьому ОСОБА_6 , з якою у них була розмова, повідомила, що не має часу для належного піклування позивачкою. Через деякий час ОСОБА_6 намагалась прийняти участь у житті ОСОБА_1 , але остання втратила до неї довіру і більше на відповідачку не покладалась та відмовлялась спілкуватись з нею.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до пункту 5 оспорюваного договору довічного утримання, ОСОБА_2 зобов`язалася довічно утримувати ОСОБА_1 , забезпечувати її продуктами харчування, одягом, необхідним доглядом і допомогою, у тому числі медичною.

Як вбачається з копій листів № 1785 від 04.12.2019 Міської клінічної багатопрофільної лікарні № 17 та № 1005 від 29.11.2019 Міської клінічної багатопрофільної лікарні № 17, ОСОБА_1 у вказаних медичних закладах перебувала на стаціонарному лікуванні, догляд за собою здійснювала самостійно, лікарські засоби купувала особисто, громадянка ОСОБА_2 до медичних установ з приводу стану здоров`я та надання допомоги чи догляду хворій ОСОБА_1 не зверталась. Крім того, копія декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 01.10.2019, свідчить про те, що ОСОБА_1 вказала довіреною особою для повідомлення у разі настання екстреного випадку з нею ОСОБА_3 .

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання взятих на себе за вказаним вище договором ОСОБА_2 суду не надала.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та безпідставність заперечень щодо цих вимог.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду було доведено неналежне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором довічного утримання, укладеного 19 грудня 2009 з ОСОБА_1 , і, як наслідок, порушення права останньої на належне виконання умов договору з боку набувача, суд застосовує до даних правовідносин положення ч. 1 ст. 755 ЦК України, які, зокрема, встановлюють, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 89, 263-264 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, який укладений 19 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Суддя С.В. Шевченко