Головуючий у І інстанції Оксюта Т.Г.
Провадження №22-ц/824/1141/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року у справі за позовом Кредитної спілки «КС Володар» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року Кредитна спілка «КС Володар» звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу та просила про його задоволення, посилаючись на те, що між ними 04 лютого 2015 року було укладено кредитний договір №ДЗ-1673.3, відповідно до пункту 1.1. якого позивач, як кредитодавець, зобов`язується надати відповідачу, як позичальнику, грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язується повернути позивачу кредит та сплатити відсотки за його використання із розрахунку 18% річних.

Згідно п. 1.2. договору розмір кредиту, що надається позивачем відповідачу, становить 325 212 грн. 71 коп. Грошовий вираз відсотків, передбачених п. 1.1 договору, на момент укладення сторонами договору становить 58 522 грн. 89 коп.

У відповідності до п.1.3 договору кредит надається відповідачу на строк, який не перевищує 12 календарних місяців і повинен бути повернений позивачу в порядку, передбаченому графіком повернення, разом із відсотками за його використання, але не пізніше 04 лютого 2016 року.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у обумовленому розмірі, однак відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання щодо повернення кредиту, у зв`язку із чим за договором виникла заборгованість у розмірі 271 614,22 грн. за тілом кредиту та заборгованість за процентами у розмірі 811 366,55 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім вищенаведених сум позивач просив стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати відсотків у розмірі 246 299,83 грн. та пеню за прострочення сплати тіла кредиту у розмірі 111 756,25 грн., а також на підставі положень ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення тіла кредиту у розмірі 390 419,16 грн.

Всього позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 1 831 456,02 грн. боргу та понесені по справі судові витрати у вигляді судового збору на суму 27 471,84 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Кредитної спілки «КС Володар», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 90 А, заборгованість за тілом кредиту в сумі 271 614,22 грн., відсотки за користування кредитом за період з вересня 2015 року по серпень 2018 року в сумі 649 290,99 грн., та індекс інфляції за період з вересня 2018 року по 01.06.2019 року в сумі 265 255,41 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Кредитної спілки «КС Володар», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 90 А, судовий збір в сумі 17 792,41 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обгрунтовуючи скаргу, посилалась на те, що судом не були задоволені її клопотання щодо витребування у позивача документів, що мали важливе, а може й вирішальне значення для розгляду справи, чим порушено принцип рівності прав учасників справи.

Крім того, апелянт посилалась на те, що у матеріалах справи немає будь-яких відомостей, належних і допустимих доказів перерахування позивачем на рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі саме 325 212,71 грн. або 271 614,22 грн., які фігурують у розрахунках для базових сум як розмір кредиту, що надається позивачем відповідачу.

Також відповідач у скарзі посилалась на відсутність у матеріалах справи додаткової угоди від 24.08.2017 року, якою сторони начебто продовжили строк дії кредитного договору. Зазначала, що таку угоду вона не підписувала, відтак строк дії кредитного договору продовжений не був, і звернення позивача до суду з позовом у січні 2020 року вчинене поза межами позовної давності, яка розпочалася із закінченням строку договору - 05 лютого 2016 року та закінчилася, відповідно, 05 лютого 2019 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Корнієнко В.І. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між Кредитною спілкою «КС Володар» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ДЗ-1673.3 від 04.02.2015 року, відповідно до п.1.1 якого позивач, як кредитодавець, зобов`язався надати відповідачу, як позичальнику, грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути позивачу кредит та сплатити відсотки за його використання із розрахунку 18% річних (том 1, а.с.17-20).

Згідно з п. 1.2 договору розмір кредиту, що надається позивачем відповідачу, становить 325 212,71 грн. Грошовий вираз відсотків, передбачених п. 1.1 договору, на момент укладення сторонами договору становить 58 522,89 грн.

У відповідності до п. 1.3 договору, кредит надається відповідачу на строк, який не перевищує 12 календарних місяців, і повинен бути повернений позивачу в порядку, передбаченому графіком повернення разом із відсотками за його використання, але не пізніше 04 лютого 2016 року.

Згідно з п. 2.1 договору, надання кредиту здійснюється за заявою позичальника шляхом видачі його позичальнику готівкою або оплати кредитодавцем з рахунку позивача пред`явлених позичальником платіжних документів, призначення платежу в яких відповідає цілям надання кредиту, визначеним п. 1.4 договору.

Відповідно до п. 2.2 договору, днем надання кредиту вважається день фактичної видачі кредитодавцем грошових коштів позичальнику готівкою або день оплати одного або більше платіжних документів безготівково, пред`явленого позичальником кредитодавцю, в межах суми наданого кредитодавцем позичальнику за даним договором кредиту.

Судом також встановлено, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу за його заявою наступні грошові суми: 25 000,00 грн. (за заявою від 11.02.2015 року); 25 000,00 грн. (за заявою від 11.02.2015 року); 25 000,00 грн. (за заявою від 11.02.2015 року); 25 000,00 грн. (за заявою від 11.02.2015 року); 25 000,00 грн. (за заявою від 12.02.2015 року); 25 000,00 грн. (за заявою від 12.02.2015 року); 25 000,00 грн. (за заявою від 12.02.2015 року); 25 000,00 грн. (за заявою від 12.02.2015 року); 25 212,00 грн. (за заявою від 13.02.2015 року); 25 000,00 грн. (за заявою від 10.02.2015 року). Дані обставини підтверджуються банківськими виписками (том 1, а.с.24-37).

Відповідно до п. 2.3 договору, днем повернення кредиту вважається день зарахування на рахунок кредитодавця у повному обсязі (або сплати позичальником в касу кредитодавця готівки) суми кредиту, нарахованих відсотків за використання кредиту та штрафних санкцій, в разі їх наявності.

При цьому відповідачем в порушення умов кредитного договору суму кредиту не повернуто та відсотки за користування ним не сплачено, у зв`язку із чим за договором утворилась заборгованість у розмірі 271 614,22 грн. за тілом кредиту та заборгованість за процентами у розмірі 811 366,55 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які відповідачем спростовані не були.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Оскільки наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору та факт неналежного виконання відповідачем, як позичальником, своїх обов`язків за договором по поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним, що привело до утворення заборгованості, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по відсоткам у межах позовної давності.

Правильним є і висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційної складової боргу, виходячи з наступного.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду про те, що Кредитна спілка «КС Володар» позбавлена можливості стягувати з ОСОБА_1 заборгованість за процентами за користування кредитними коштами після 27.08.2018 року, оскільки у даному випадку Кредитна спілка має право на захист своїх прав на підставі статті 625 ЦК України. Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом обґрунтовано задоволені судом за період з вересня 2015 року по серпень 2018 року на суму 649 290,99 грн., а індекс інфляції правомірно стягнутий з відповідача на користь позивача з вересня 2018 року по 01.06.2019 року у розмірі 265 255,41 грн.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову позивачем не оскаржене, тому згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України законність рішення суду в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог позивача та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності, викладені, зокрема, і у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір мав строк дії до 04 лютого 2016 року, відповідно перебіг позовної давності розпочався з 05 лютого 2016 року.

З позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості позивач звернувся у січні 2020 року, тобто з пропуском визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, який сплив 05 лютого 2019 року. При цьому, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 24 серпня 2017 року була укладена додаткова угода №24/11/17 до кредитного договору, якою було продовжено дію кредитного договору до 27 серпня 2018 року. На ці ж обставини у рішенні послався і суд першої інстанції.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази існування вищевказаної додаткової угоди, факт підписання якої заперечувала і відповідач ОСОБА_1 , тому висновки суду про її наявність ґрунтуються на припущеннях, що суперечить положенням ст. 81 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, необґрунтованими є висновки суду про те, що дію укладеного між сторонами кредитного договору було продовжено, тому, зважаючи на те, що строк дії кредитного договору сплив 04 лютого 2016 року, а позивач звернувся до суду із позовом у січні 2020 року, таке звернення вчинене з пропуском позовної давності, що в силу вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскількисуд, ухвалюючи рішення, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, однак при цьому не звернув уваги на те, що на час звернення з позовом до суду позивач пропустив позовну давність, про застосування якої просила відповідач, рішення суду про часткове задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Оскільки у задоволенні позову відмовляється, понесені по справі відповідачем судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 26 688 грн. 70 коп. покладаються на позивача шляхом стягнення цих витрат з нього на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову Кредитної спілки «КС Володар» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «КС Володар» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 26 688 грн. 70 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: