ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2400/22 Справа № 200/9883/19 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА») про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи його тим, що 13 грудня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «СПВ 17 РУТА СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , яким було здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який загинув на місці пригоди.

Вказує, що відповідальність водія вищевказаного транспортного засобу на момент ДТП була застрахована згідно полісу АМ/0727372 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 20 квітня 2018 року на адресу останнього було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого ОСОБА_4 та дочки загиблого ОСОБА_1 , в результаті чого в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зареєстровано страхову справу №3619, за результатом розгляду якої прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 153 600,00 грн., з яких: 38 400 грн. - моральна шкода, 115 200 грн. - відшкодування на утримання дочки.

Зазначає, що 16 серпня 2018 року страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 38 400 грн., станом на 11 березня 2019 року та 09 квітня 2019 року страховою компанією було здійснено виплату на утримання в загальному розмірі 23 977,94 грн. із наступним щомісячним розстроченням недовиплаченої суми страхового відшкодування на утримання дочки в розмірі 91 222,06 грн., яка підлягатиме сплаті в період з березня 2019 року по січень 2024 року.

Із рішенням страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання дочки загиблого позивач не згодна, вважала його таким, що суперечить закону, оскільки відповідно до статті 36.2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про страхове відшкодування. У зв`язку з чим, уточнивши 13 травня 2021 року свої позовні вимоги, зважаючи на здійсненні ним вже щомісячні платежі розстроченої суми відшкодування, а також збільшення кількості днів прострочення такої виплати, просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 52 562,06 грн., а також пеню в розмірі 35 387 грн., інфляційні втрати в розмірі 9 966,28 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 4 678,83 грн., а також понесені судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 50 924,06 грн., пеню в розмірі 34 695,77 грн., три проценти річних в розмірі 4 678,83 грн., інфляційні втрати в розмірі 9 966,28 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 10 000 грн., а всього 110 264,94 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стаття 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не встановлює строк виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, передбаченого п.27.2 статті 27 Закону. Зазначає, що у разі смерті потерпілого підлягають застосуванню вимоги статті 1200 ЦК України, отже законодавець чітко встановив триваючий спосіб виплати страхового відшкодування, виходячи з нагальних потреб інваліда для забезпечення його існування, яким є ОСОБА_1 , яка має 3 групу інвалідності з дитинства та отримує пенсію. Виплата страхового відшкодування одноразовим платежем є правом, а не обов`язком страховика. Сама сума страхового відшкодування ніким не оспорюється. Позовні вимоги про стягнення пені, 3 відсотків річних та інфляції задоволенню також не підлягають, як похідні від основної вимоги. Вважає безпідставним стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, зважаючи на те, що договір про надання юридичних послуг, а також платіжне доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, який би підтвердив оплату послуг адвоката в матеріалах справи відсутні. Розмір понесених витрат, окрім іншого, є явно завищеним, враховуючи, що по справі не було призначено жодного судового засідання, жодних клопотань по суті спору адвокатом не заявлялося. Посилання адвоката на те, що на складання заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було присвячено одну годину не відповідає реально витраченому часу на клопотання відповідної категорії. Крім того, адвокат зазначає, що на складення клопотання про доручення судової практики витрачено 1 годину, в той час як суду надано одне рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень.

В матеріали справи адвокатом Качмар А.І. надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в той же час останній не приймається до уваги колегією суддів, як такий, що поданий за відсутності у адвоката відповідних повноважень, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують право адвоката Качмар А.І. на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 грудня 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «СПВ 17 РУТА СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , під час якої було здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який загинув на місці пригоди.

В той же день за даним фактом було відкрито кримінальне провадження за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке 26 січня 2018 року було закрито постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області Мусієнко П.С. у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального злочину (а.с.16-зворот 18).

Факт смерті ОСОБА_3 13 грудня 2017 року підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 від 15 грудня 2017 року, актовий запис №2200 (а.с.11).

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля «СПВ 17 РУТА СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення ДТП, була застрахована полісом цивільно-правової відповідності №АМ/0727372 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що сторонами не заперечується.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 позивач ОСОБА_1 є дочкою загиблого ОСОБА_3 та згідно з посвідченням НОМЕР_4 є інвалідом третьої групи з дитинства та отримує пенсію (а.с.10,13-зворот, 20-зворот).

20 квітня 2018 року на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини та дочки загиблого ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до страхових актів №ОЦВЗ-17-13674/1, №ОЦВЗ-17-13674/2 від 10 серпня 2018 року та №ОЦВЗ-17-13674/3 від 07 березня 2019 року загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 153 600,00 грн., з яких: 38 400 грн. - моральна шкода, 115 200 грн. - відшкодування на утримання доньки загиблого ОСОБА_3 (а.с.23-зворот 26).

ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» складено графік виплат до страхового акту №ОЦВЗ-Ч-17-13674/3, яким розстрочено суму відшкодування в розмірі 115 200 грн. на щомісячні платежі, які підлягають сплаті з березня 2019 року до січня 2024 року.

Станом на 31 травня 2021 року ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 102 675,94 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди в розмірі 38 400 грн. та відшкодування шкоди на утримання доньки загиблого ОСОБА_3 в розмірі 64 275,94 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та не заперечується позивачем (а.с.53-59,153-202).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», прийшло до висновку про відшкодування страхової виплати щомісячними платежами, в той час як вищевказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 50 924,06 грн., враховуючи вже здійснені відповідачем страхові виплати за час розгляду справи в загальній сумі 64 275,94 грн., а також пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4 678,83 грн. та інфляційні втрати в розмірі 9 966,28 грн. за період з 11 березня 2019 року по 04 травня 2021 року у розмірі 34 695,77 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, в той же час не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром стягнутих на користь позивача витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Статтями 15,16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Пунктом 41.1 статті 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

У цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 25 листопада 2020 року у справі №747/522/19 та від 09 червня 2021 року у справі №440/510/19, провадження №61-17890св20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування, хоча цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати.

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що одноразова виплата страхового відшкодування є його правом, а не обов`язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України можливості здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, оскільки, як уже зазначалося, положення ЦК України по відношенню до Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами не передбачена.

Щодо стягнення на користь позивача пені за прострочення зобов`язання, а також 3 відсотків річних та інфляції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 36.5. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Установивши, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» прострочило виконання зобов`язання з виплати позивачеві страхового відшкодування поза межами граничного строку (не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування), визначеного пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 34 695,77 грн., три проценти річних в розмірі 4 678,83 грн., інфляційні втрати в розмірі 9 966,28 грн. за невиконання грошового зобов`язання. Зазначений розрахунок відповідач не спростував ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час звернення до суду апеляційної інстанції із дійсною скаргою.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо суті спору постановлено з дотриманням норм матеріального права, а тому рішення суду в цій частині має бути залишено без змін.

Щодо доводів ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про безпідставність та необґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу.

Оцінюючи вказаний довід апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даної справи, представництво інтересів позивача ОСОБА_1 здійснювалося адвокатом Качмар А.І. на підставі ордеру серії ЛВ № 171951 від 20 червня 2019 року (а.с.28).

Відповідно до опису наданих послуг, виконаних адвокатом Качмар А.І, на підставі договору про надання правової допомоги №01/19 від 20 червня 2019 року вбачається, що адвокатом було надано наступні послуги: аналіз документів, наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта, на вказану послугу було витрачено 3 години адвокатського часу, вартість послуги склала 1 500 грн., надано послугу з написання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування, кількість витраченого часу 3 години, вартість послуги 2 5000 грн., написання відповіді на відзив витрачено 3 години, вартість 2 000 грн., написання клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконфренції, витрачено часу 1 година, вартість 500 грн., написано заяву про уточнення позовних вимог витрачено часу 1 година, вартість послуги 500 грн., написано заяву про долучення судової практики, на написання якої витрачено 1 годину, вартість послуги 500 грн., представництво в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровськ 2,5 години, вартість представництва 2 500 грн. (а.с.205-206).

Фактичне понесення відповідачем витрат на правничу допомогу підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №37-11 від 02 червня 2021 року на суму 10 000 грн. (а.с.207).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2)необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на користь адвоката Качмар А.І. було сплачено 10 000 грн., до якого згідно детального опису наданих послуг входить 2 500 грн. за представництво в Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська, в той же час надання відповідної послуги спростовується самими матеріалами справи, з яких вбачається, що за час розгляду цивільної справи судом першої інстанції не відбулося жодного судового засідання.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав покладення на відповідача обов`язку щодо їх сплати на користь позивача у зв`язку із задоволенням її позову, зважаючи, що факт понесення витрат на правничу допомогу також входить до предмету доказування.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи результат розгляду даної справи, з відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7 327,50 грн., що відповідає розміру задоволених позовних вимог (97,7%).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2021 року змінити в частині визначення розміру, понесених судових витрат, зменшивши їх з 10 000 грн. до 7 327,50 грн.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Деркач Н.М.

Куценко Т.Р.