ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1386/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.

при секретарях - Римар М.М., Вербицького В.В.

з участю сторін: представників позивача - ОСОБА_9., ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Суть справи.

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача,про стягнення коштів за договором позики, посилаючись на те, що позивач надав відповідачу кошти на визначений строк, що було оформлено відповідною розпискою. Після спливу строку для повернення грошових коштів, відповідач останні не повернув, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом в якому просить стягнути заборгованість, а також судові витрати.

Доводи учасників справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у позові та пояснив, що виконання грошового зобов`язання повинно бути підтверджено відповідними доказами, зокрема які доводять повернення коштів відповідно до умов договору і не можуть бути підтверджені показами свідками.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у письмових поясненнях та зазначив, що відповідач повернув борг позивачу, передавши останньому за генеральною довіреністю виданою його дружиною на продаж її автомобіля, співробітнику або знайомому позивача за рахунок продажу якого кредиторські вимоги останнього були задоволені, про що була відповідна усна домовленість. Відповідач будучи не обізнаною особою в день видачі довіреності написав розписку про отримання коштів на вимогу позивача, на випадок якщо автомобіль не буде проданий, тощо. Крім того, за усною домовленістю між сторонами, позивач повинен був повернути різницю між отриманою сумою за продаж автомобіля, якщо остання перевищувала розмір боргу. Таким чином, предмет спору відсутній, оскільки борг погашено. Крім того, представник відповідача зазначив, що вартість наданих послуг правничої допомоги є значно завищеною і такою, що не підтверджується відповідними доказами.

Встановлені судом обставини.

22.03.2021 ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США, із визначеним строком повернення 30.04.2021.

30.03.2021 ОСОБА_5 , яка є дружиною відповідача, виписала довіреність на продаж або здачу в оренду на умовах та за ціною на розсуд довіреної особи ОСОБА_6 автомобіля «Ленд Рровер», д.н.з. НОМЕР_1 (далі - автомобіль).

30.03.2021 автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_7

30.03.2021 на інформаційному сайті «РІА» у мережі інтернет було розповсюджено оголошення на продаж вказаного автомобіля за 25500 доларів США. 03.04.2021 вартість була змінена на 29999 доларів США, а 09.04.2021 оголошення було видалено із позначкою «автомобіль продано».

09.04.2021 автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_8 .

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким він керувався.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідачем та представником останнього не було надано доказів на підтвердження повернення позики позивачу у визначеному в договорі розмірі, а строк для повернення сплинув, суд вважає позовні вимоги про стягнення боргу законними, та обґрунтованими.

Доводи відповідача та представника останнього стосовно того, що відповідач повернув борг, шляхом передачі транспортного засобу своєї дружини знайомому або співробітнику позивача для подальшого продажу в рахунок погашення боргу, суд вважає неспроможними і такими, що не можуть бути підтверджені виключно показами свідка, зокрема дружини відповідача, яку просив допитати представник останнього, оскільки процедура повернення боргу за договором позики визначена ст. 1049 ЦК України, у зв`язку з чим у задоволенні відповідного клопотання судом відмовлено.

Крім того, правовідносини між дружиною відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , якому була видана довіреність на продаж або здачу оренду автомобіля укладена на підставі усного договору доручення, про зазначено у самій довіреності, і регулюються главою 68 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Отже, ОСОБА_5 має право вимоги на отримання від ОСОБА_6 грошових коштів від продажу її автомобіля, що не стосується правовідносин, які склалися між сторонами у зв`язку з укладенням договору позики.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач та представник останнього не оспорювали договір позики щодо передачі грошових коштів у день складення розписки. Також, з пояснень представника відповідача, наданих письмово, вбачається, що станом на 30.05.2021 питання стосовно повернення боргу вирішено не було, у зв`язку з чим відповідач приїздив до відповідача на СТО для його вирішення. При цьому суд звертає увагу на те, що з цих же письмових пояснень та долучених до них доказів вбачається, що автомобіль був відчужений ще 09.04.2021, що фактично суперечить вище викладеним доводами відповідача та представника останнього, в частині передачі автомобіля в рахунок погашення заборгованості.

Згідно ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору, що підтверджується квитанцією та витрат на правову допомогу, що підтверджується договором про надання правової допомоги з встановленням фіксованої суми гонорару, актом про надання правничої допомоги, звітом про виконання договору та квитанцією про оплату коштів.

Доводи представника відповідача про те, що розмір витрат на правову допомогу є завищеним та не підтверджений належними доказами, суд вважає не спроможними.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова КАС ВС у справі № 820/479/18.)

Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі (постанова КАС ВС у справі № 640/18402/19).

Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 137, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 заборгованість за договором позики в розмірі 554 000 грн., судовий збір в розмірі 5 540 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн., а всього стягнути 584 540 /п`ятсот вісімдесят чотири тисячі п`ятсот сорок/ грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Головуючий: