ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1007/20 Номер провадження 22-ц/814/369/22Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі генерального директора Ревунова Р.О. на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У березні 2020 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») в особі генерального директора Ревунова Р.О., звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 13.09.2017 у розмірі 43 551,92 грн., з яких:

-22 017,81 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

-620,62 грн. сума заборгованості за відсотками;

-1 896,95 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом);

-9 016,54 грн. сума заборгованості за пенею.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень»; Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 24 960,00 грн. на строк 36 місяців за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,49% щомісячно згідно з Графіком.

У подальшому, на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість у загальній сумі 44 551,92 грн., з яких:

-22 017,81 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

-1 620,62 грн. сума заборгованості за відсотками за користування кредитом;

-1 896,95 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом);

-9 016,54 грн. сума заборгованості за пенею.

З урахуванням платежу від 16.01.2020 у сумі 1 000 грн., на суму якого позивачем зменшено відсотки за користування кредитом, позивач прохав стягнути суму заборгованості у загальному розмірі 43 551,92 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково:

-стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 13.09.2017 у розмірі 16 383,96 грн.

-стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у сумі 798,76 грн.

короткого змісту вимог апеляційної скарги

Із вказаним рішенням не погодився позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник заявника прохав скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 13.09.2017 у розмірі 26 174,21 грн., а також вирішити питання розподілу понесених позивачем судових витрат у суді першої та апеляційної інстанції.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі заявник вказував, що рішення суду першої інстанції винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно зменшив суму заборгованості за тілом та відсотками за користування кредитом, а також неправомірно відмовив у стягненні пені.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що сума виданого відповідачу кредиту становила 24 960,00 грн., що відповідає п. 4 Паспорту кредиту, а не 24 360,00 грн., як невірно виходив суд першої інстанції. Судом не було враховано, що у сукупну вартість кредиту входить початковий процент 3,00% від суми кредиту у сумі 600 грн. Тобто, тіло кредиту складається із 24 360,00 грн. - перерахованих кредитором за дорученням позичальника коштів згідно із Заяви позичальника (а.с. 7), та 600 грн. початковий процент, згідно з п. 4 Паспорту кредиту, а всього - 24 960,00 грн.

На думку скаржника, суд повинен був взяти в розрахунок всю суму річних відсотків за весь період кредитування у розмірі 4 905,67 грн. згідно з Графіком платежів, а не 4 821,96 грн., яку визнав відповідач, та, з урахуванням внесених відповідачем платежів на загальну суму 12 798,00 грн. стягнути заборгованість у розмірі 17 067,67 грн. із розрахунку:

(24 960,00 + 4 905,67) - 12 798,00.

Однак, суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги розрахунок відповідача, невірно взяв вихідні дані по тілу кредиту та відсоткам.

Разом із тим, в апеляційній скарзі заявник вказував, що суд безпідставно відмовив у стягненні пені у сумі 9 016,54 грн., обґрунтувавши відмову тим, що сторони не узгодили її стягнення ані в Заяві позичальника, ані в Паспорті кредиту, а Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» в редакції від 30.03.2015, якими передбачено пеню, не підписані позичальником.

Суд неповно дослідив докази в цій частині та не надав оцінку тому, що стягнення пені передбачено у Паспорті кредиту у розділі 7 (а.с. 6), що підписаний позичальником.

Таким чином, заявник в апеляційній скарзі прохав стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням пені у сумі 26 174,21 грн.

узагальнених доводів і заперечень інших учасників справи

27.01.2022 до Полтавського апеляційного строку поштовим відправленням від 24.01.22 надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Антіховича В.В. на апеляційну скаргу.

У відзиві прохається у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначено, що суд вірно встановив тіло кредиту у сумі 24 360,00 грн., оскільки саме така сума зазначена у Заяві позичальника, де перераховано всі її складові (20 000+ 400+3 600+360=24 360 грн.) і була видана останньому.

Суд першої інстанції, на його думку, дійшов правильного висновку щодо неправомірного нарахування пені, адже її розмір, що пред`являвся позивачем до стягнення, значно перевищував строк позовної давності, а документи, якими позивач обґрунтовував її нарахування суд вірно визнав неналежними. Розрахунок заборгованості, у якому визначено пеню у сумі 9 014,54 грн. є необґрунтованим.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом встановлено, що 13.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений кредитний договір №, шляхом підписання Заяви на отримання кредиту № від 13.09.2017 (а.с. 7) та приєднання та приєднання до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень», відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 24 960,00 грн. на строк 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з Графіком платежів відповідно до Паспорту кредиту.

Відповідно до вказаної Заяви позичальника, ОСОБА_1 погодився, що підписаний ним Паспорт кредиту № 2089168 від 13.09.2017 (а.с. 5) містить умови укладеного між ними кредитного договору, а ця Заява разом з Паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» становить між ними кредитний договір.

З Паспорту кредиту вбачається, що розмір відсотків визначено наступним чином:

- початковий процент у розмірі 3% від суми кредиту, що становить 600 грн.;

- щомісячні проценти - 3,49% від суми кредиту згідно з Графіком платежів;

- річні проценти - 11,99% від суми боргу за договором згідно з Графіком платежів.

Також, судом апеляційної інстанції установлено, що згідно з Паспортом кредиту сума/ліміт кредиту становить 24 960,00 грн.

Згідно з Графіком (Порядком повернення кредиту), визначеним у Паспорті кредиту, сума кредиту до повернення 24 960,00 грн.

Згідно із Заявою на отримання кредиту вбачається доручення позивальника, відповідно до якого він доручив ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» виплатити/сплатити за рахунок отримуваного ним кредиту такі суми грошових коштів:

-20 000,00 грн. на рахунок ПАТ «Ощадбанк» за призначенням: переказ до запитання на користь ОСОБА_1 за кредитним договором № від 13.09.2017; без ПДВ.

-400,00 грн. - на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» за призначенням: ТС-страховий платіж; без ПДВ.

-3 600,00 грн. - на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» за призначенням: оплата страхового платежу за Договором страхування № -С від 13.09.2017.

-360,00 грн. - на рахунок ТОВ «майСейфеті» за призначенням: оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 24» за рахунок кредиту КД № від13.09.2017 в т.ч. ПДВ 60,00 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 26.06.2019 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20190626, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості), у тому числі за Кредитним договором № від 13.09.2017, укладеним із ОСОБА_1 , згідно з Витягом з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 20190626 від 26.06.2019 (а.с. 21-24).

Згідно з Витягом з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 20190626 від 26.06.2019 позивач набув право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 13.09.2017 в сумі 44 551,92 грн., з якої:

-22 017,81 грн. основна сума боргу;

-1 620,62 грн. заборгованість за відсотками;

-11 896,95 грн. заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом);

-9 016,54 грн. сума заборгованості за пенею.

Звертаючись до суду із позовом, позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», вказував (без надання належних доказів), що відповідач лише частково виконав своє зобов`язання, останній платіж здійснив 16.01.2020 у сумі 1 000,00 грн., а тому, з врахуванням цієї суми на погашення відсотків, прохав стягнути з відповідача заборгованість у сумі 43 551,92 грн., з якої:

-22 017,81 грн. основна сума боргу;

-620,62 грн. заборгованість за відсотками;

-11 896,95 грн. заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом);

-9 016,54 грн. сума заборгованості за пенею.

Місцевий суд встановив, що протягом часу користування кредитними коштами відповідач повинен був сплатити 24 360,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4 821,96 грн. заборгованість за відсотками, що разом становить суму 29 181,96 грн., а тому, з відрахуванням здійснених відповідачем платежів на суму 12 798,00 грн., стягнув з відповідача заборгованість у розмірі 16 383,96 грн. (із розрахунку: 29 181,96 - 12 789,00).

Також, місцевий суд дійшов висновку, що нарахована пеня в розмірі 9 016,54 грн. стягненню не підлягає, оскільки розмір пені не був визначений ані в Паспорті кредиту, ані в Заяві на отримання кредиту.

Разом із тим, місцевий суд дійшов висновку, що 11 896,95 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) також не підлягає стягненню. Вказаний висновок місцевого суду ґрунтується на правових висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 404/1339/15-ц (де позивач у справі є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а кредитний договір укладений з ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень»); постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 531/648/15-ц (провадження № 6-2071цс 16); постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Згідно з цими висновками встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі не порушується питання про перегляд судового рішення в частині відмови у стягненні 11 896,95 грн. суми заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом), а тому в цій частині рішення місцевого суду не є предметом апеляційного перегляду.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду, з якими не погодився скаржник, не в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ч. 1 п. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Як встановлено судом вище, 13.09.2017 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 13.09.2017.

Сума виданого кредиту становила 24 960,00 грн.

Строк кредитування з 13.09.2017 по 15.09.2020.

Відсоткова ставка 11,99% річних що, згідно з Графіком платежів, становить 4 905,67 грн. за весь період кредитування.

Як вбачається з Довідки про рух коштів по кредитному рахунку (а.с. 17) позичальник порушив виконання свого зобов`язання щодо повернення кредиту, а саме несвоєчасно вносив щомісячні платежі, всупереч встановленому Графіком порядку.

У відповідності з положеннями частини 2 статті 1054 ЦК України, у зв`язку із простроченням відповідачем повернення чергової частини позики, у позивача, як правонаступника кредитора, виникло право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», вимагало дострокового стягнення суми заборгованості за тілом кредитом та відсотками за період з 13.09.2017 по 26.06.2019 (що є спірним періодом), тоді як строк кредитування становив по 15.09.2020, про що свідчить як зміст позовної заяви, так і долучені до позовної заяви розрахунки суми боргу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем отримано кредитні кошти в сумі 24 960 грн., що становить тіло кредиту та передбачено Паспортом кредиту.

Заперечення відповідача, що сума виданого кредиту становить 24 360,00 грн. згідно з Заяви на отримання кредиту, та включає такі суми: 20 000+400+3 600+360 = 24 360 грн., є безпідставними, оскільки вказаною заявою чітко визначено, що позичальник погоджується з тим, що підписаний ним паспорт кредиту містить умови укладеного між сторонами кредитного договору, а суми 20 000 грн., 400 грн, 3 600 грн., 360 грн. становлять лише доручення позичальника здійснити їх розподіл за рахунок отриманого кредиту за відповідним призначенням.

Місцевий суд взяв за основу контррозрахунок боргу, проведений відповідачем (а.с. 196), із розрахунку тіла кредиту у сумі 24 360,00 грн. та відсотків згідно з Графіком платежів.

Дослідивши доводи сторін та надавши оцінку зібраним у справі доказам, апеляційний суд вважає, що наведений відповідачем арифметичний розрахунок суми боргу не є належним доказом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який в рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Згідно з умовами кредитування, зазначеними у Паспорті кредиту, який підписаний, а отже погоджений позичальником, згідно з випискою по рахунку, розмір кредиту становить 24 960,00 грн.

Жодних належних доказів на підтвердження факту того, що відповідач отримав суму кредитних коштів у розмірі 24 360 грн. відповідач у справі не надав. Наведений стороною відповідача арифметичний розрахунок не може бути доказом отримання 24 360 грн. кредиту.

За таких обставин, апеляційний суд, застосовуючи зазначені вище принципи змагальності та доказування, балансу вірогідностей, вважає, що позивачем належними доказами доведено факт надання кредитних коштів саме в розмірі 24 960,00 грн.

Відповідно є слушними доводи скаржника про те, що вихідними даними при розрахунку заборгованості має бути тіло кредиту у сумі 24 960,00 грн.

При розрахунку заборгованості по відсоткам апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності з Графіком платежів, визначеним у Паспорті кредиту, станом на 01.07.2019 року (з урахуванням спірного періоду) відповідач повинен був сплатити відсотки за користування кредитними коштами в загальній сумі 3 974,46 грн.

У застереженні до Графіку платежів (а.с. 5), визначеному в паспорті споживчого кредиту, зазначено, що вказані розрахунки є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит, залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки визначені в договорі.

Враховуючи те, що відповідач належним чином свої обов`язки щодо сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитом не виконував у порядок і строк згідно з Графіком, наданий позивачем розрахунок заборгованості є таким, що не суперечить Заяві про видачі кредиту та Паспорту кредиту, виходячи з визначеної відсоткової ставки.

Разом з тим, як зазначено вище, обраховуючи розмір заборгованості місцевий суд за основу взяв тіло кредиту не в сумі 24 960,00 грн., а 24 360,00 грн. (різниця становить 600 грн.)

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості у сумі 16 383,96 грн. слід змінити на суму у розмірі 16 983,93 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд повинен був взяти в розрахунок всю суму відсотків 4 905,67 грн., є необґрунтованими.

Згідно з розрахунком позивача, з урахуванням здійснених відповідачем платежів, заборгованість за тілом кредиту становить 22 017,81 грн., за відсотками - 1 620,62 грн. станом на 19.06.2019.

У позовних вимогах позивач прохав стягнути відсотки у меншій сумі - 620,62 грн.

Достроково звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості позивач змінив Графік платежів, тому не було законних підстав для врахування судом відсотків, які визначені в графіку платежів.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У відповідності з позовними вимогами, диспозитивно розпорядившись своїми правами, позивач прохав стягнути заборгованість за відсотками обрахованими станом на червень 2019 року.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що заборгованість підлягає встановленню з урахуванням суми тіла кредиту та відсотків за весь період кредитування (з 13.09.2017 по 15.09.2020), не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки у такому разі суд вийде за межі позовних вимог, що охоплюються спірним періодом з 13.09.2017 по 26.06.2019.

Щодо стягнення пені суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Сторони мають право передбачити в умовах кредитного договору пеню в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань, що відповідає вимогам письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання згідно зі ст. 547 ЦК України.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Позивач прохав стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 13.09.2017 по 26.06.2019 у загальній сумі 9 016,54 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що такі умови не узгоджені між сторонами ані в Заяві позичальника, ані в Паспорті кредиту, що підписані позичальником, а Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» в редакції від 30.03.2015, якими передбачено пеню, не можуть вважатися складовою кредитного договору, оскільки не підписані позичальником.

Вказані висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки Паспорту кредиту (а.с. 5), що підписаний позичальником, у Розділі 7 якого, передбачено пеню за прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів.

Таким чином, вважається, що умови про стягнення пені є такими, що узгоджені між сторонами, а тому відмова суду з цих підстав є необґрунтованою.

Дослідивши наданий позивачем до позову розрахунок заборгованості (а.с. 18), суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню лише частково.

Заперечуючи проти нарахування пені відповідач прохав застосувати строк позовної давності, про що надав до суд першої інстанції відповідну заяву (а.с. 85), а також на підставі ст. 551 ЦК України вказував на наявність підстав для зменшення розміру пені (а.с. 81- 82, 86, 127-128.)

Статтею 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Як вбачається з матеріалів справи в споживчому паспорті сторони узгодили розмір пені за порушення умов кредитного договору, який складає розмір облікової ставки НБУ, але не більше 15 % від суми прострочення.

З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір пені визначено в сумі 9 016,54 грн. за період з 13.09.2017 по 26.06.2019. Правильність нарахування позивачем розміру пені відповідачем у справі не оспорювалась.

До суду із вказаним позовом позивач звернувся 30.03.2020 року.

З урахуванням правил щодо річного строку позовної давності пеня підлягає стягненню за період з 30.03.2019 по 30.03.2020.

Як вже зазначалося, позивач диспозитивно розпорядився своїми правами та обрахував розмір пені станом на 26.06.2019.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені в межах строку позовної давності підлягають задоволенню лише в межах періоду з 30.03.2019 по 26.06.2019 згідно з розрахунку.

Розмір пені становить:

9 016,54 грн. (станом на 26.06.2019) - 7 248,2 грн. (станом на 16.03.2019) = 1 768, 34 грн. та відняти суму пені, нараховану за період з 16.03.2019 по 29.03.2019 у розмірі 259,04 грн. = 1 509,30 грн.

(період з 16.03.2019 по 16.04.2019 року; нараховано пені: 7 865,92 - 7 248,20 = 617,72 грн. : 31 днів = 19,92 грн, в день. За період з 16.03.2019 по 29.03.2019 пройшло 13 днів. Розмір пені за цей період становить: 13 х 19,92 = 259,04 грн.).

З урахуванням сумі пені, яка підлягає задоволенню, підстави для зменшення розміру пені у порядку ст. 551 ЦК України у відповідності з клопотанням відповідача, не вбачається оскільки розмір пені не є явно завищеним чи необґрунтованим.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу представника позивача необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення розміру тіла кредиту та відсотків, а саме зазначити в резолютивній частині суму заборгованості, що підлягає стягненню 16 983,96 грн., замість 16 383,96 грн., а також скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні пені, задовольнивши позовні вимоги щодо стягнення пені частково у сумі 1 509,30 грн.

(Всього стягненню підлягає сума 16 983,96 + 1 509,30 = 18 493,26 грн.)

В силу вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог із розрахунку:

(18 493,26 : 43 551,92) х100 = 42,46% х 2 102 = 892,51 грн. (сума судового збору, яка підлягає компенсації позивачу за подачу позову)

42,46% х 3 153 = 1 338,76 грн. (сума судового збору, яка підлягає компенсації позивачу за подачу апеляційної скарги)

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 798,76 грн. судового збору за подачу позовної заяви, слід змінити, стягнувши 892,51 грн.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 1 338,76 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 4 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі генерального директора Ревунова Р.О. задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № від 13.09.2017 у розмірі 16 383,96 грн. змінити, збільшивши суму стягнення, а саме стягнути заборгованість у сумі 16 983,96 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пеню в розмірі 1 509,30 грн.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року в частині стягнення 798,76 грн. судового збору змінити, стягнувши зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 892,51 грн. судового збору за подачу позову.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1 338,76 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді

Т.О. Кривчун

О.В. Чумак