Справа № 450/2962/14-ц Провадження № 6/450/27/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву ОСОБА_1 про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження у цивільній справі № 450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області із заявою про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження №54906857, що перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно виконавчого листа, виданого 29.10.2015 року у цивільній справі № 450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 01.01.2010 року.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.05.2015 року у справі №450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики від 01.01.2010 року в розмірі 537 700 доларів США; проценти за користування позикою від 01.01.2010 в розмірі 279014 доларів 74 центів; 3% річних в розмірі 18997 доларів США, в гривневому еквіваленті по курсу НБУ, станом на час виконання рішення суду та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, в тому числі за подачу заяви про забезпечення позову, в сумі 3889,07 грн., та яке було частково змінене рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року у справі № 450/2962/14. 29.10.2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області виданий виконавчий лист. 13.10.2017 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження №54906857 та триває виконавче провадження.

10.08.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про заміну боржника у зобов`язанні, відповідно до якого боржник ОСОБА_3 передає, а новий боржник ОСОБА_1 приймає та бере на себе зобов`язання сплатити заборгованість замість божника на користь стягувача ОСОБА_4 згідно договору позики від 01.01.2010 року.

Відповідно до п. 1.3. Договору Сторони погодили, що цей договір є правовою підставою для заміни вибулої сторони - Боржника її правонаступником - Новим Боржником. Відповідно до п. 2.1.2 Договору, Новий Боржник зобов`язується нести усі права, обов`язки та відповідальність замість Боржника перед Кредитором. Також згідно п. 2.1.4 договору новий Боржник зобов`язується надіслати кредитору листа з погодженням заміни вибулої сторони. Такий лист був скерований на адресу Стягувача Кредитора 10.08.2021 року. Зазначає, що у відповідності до Договору про заміну боржника у зобов`язанні від 10.08.2021 року та за згоди кредитора, кошти, які суд стягнув з ОСОБА_3 повинні стягуватись з нового боржника ОСОБА_1 , тобто наявні підстави для заміни вибулої сторони ОСОБА_3 її правонаступником ОСОБА_1 . З цих підстав просить заяву задоволити.

18.01.2022 року представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Медвідь В.О., подав до суду заперечення на заяву ОСОБА_1 про заміну сторони її правонаступником. Вважає її безпідставною та такою, що до задоволення не підлягає. Зазначає, що Стягувач ОСОБА_2 не укладав будь яких письмових договорів про відступлення права вимоги, як і не надавав жодної письмової згоди про переведення боргу, оскільки матеріали ВП № 54906857 таких не містять, через їх відсутність. Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Натомість, ОСОБА_2 або ж його уповноважені представники не підписували та не надавали жодної згоди на заміну боржника ( ОСОБА_3 ) у зобов`язанні, яке виникло в ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 на підставі договору позики від 01.01.2010 року та рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.05.2015 року у справі № 450/2962/14-ц.

З матеріалів справи вбачає, що ОСОБА_2 взагалі ніхто не повідомляв про укладення будь яких договорів, оскільки договір про заміну боржника у зобов`язанні від 10.08.2021 року, як і повідомлення від 10.08.2021 року, були скеровані на адресу ОСОБА_4 , особою, яка не є стороною ВП № 54906857, а також не є стороною договору позики від 01.01.2010 року та стороною у справі № 450/2962/14.

Зазначає, що у провадженні СУ ГУ НП у Львівській області знаходиться кримінальне провадження № 0000526 від 23.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, та ч. 1 ст. 388 КК України за заявою ОСОБА_2 по факту шахрайського заволодіння гр. ОСОБА_3 грошовими коштами на підставі договору позики від 01.01.2010 року, що підтверджується копією відповідної підозри, по якому ОСОБА_2 визнаний потерпілим у кримінальному провадженні. 07.11.2018 року гр. ОСОБА_3 слідчими СВ Франківського ВП ГУНП у Львівській області заочно оголошено повідомлення про підозру, яку остання особисто отримала 01.02.2019 року, в чому власноручно розписалась. Після оголошення підозри гр. ОСОБА_3 самовільно покинула (втекла через задній вихід із лікарні) заклад охорони здоров`я у м. Львові та із 02.02.2019 року та по сьогоднішній день, переховується у невідомому для органів досудового розслідування місці.

На підставі вищевказаного, вбачає, що жодного правонаступництва чи заміни боржника у зобов`язанні по виконанню рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.05.2015 року у справі №450/2962/14-ц у виконавчому провадженні №54906857 не відбулось, а дії ОСОБА_3 спрямовані виключно на створення штучних перешкод у виконанні рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/2962/14-ц, яке ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України вже виконує 4 роки. Враховуючи зазначені підстави у задоволенні заяви ОСОБА_1 просить відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

08.02.2022 року від заявника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю взяти участь в судовому засіданні з поважних причин.

10.02.2022 року представник позивача (стягувача) Величко Р.А. подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності стягувача ОСОБА_2 та його представника, подане заперечення підтримав, просив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні, відмовити.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 510 ЦК України встановлено, що сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор. Отже, зобов`язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами сторонами зобов`язання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Частиною другою, п`ятою статті 15 цього Закону встановлено, що стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 29.12.2020 року у справі № 0910/2-103/2011 (провадження № 61-13311св20) та від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20).

Цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов`язанні, однак установлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Договір, яким передбачається заміна боржника у зобов`язанні, має назву договір переведення боргу. На підставі даного договору старий боржник передає свої обов`язки у зобов`язанні новому боржнику, який вступає у зобов`язання та має виконати обов`язок перед кредитором. Переведення боргу допускається за згодою кредитора, якщо інше не передбачене законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у рішенні від 26.11.2017 року № 922/1029/16, норма ст. 520 ЦК України має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Крім того, необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи в договірні відносини, кредитор розраховує на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Таким чином, для заміни боржника в зобов`язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу.

У свою чергу, статтею 521 ЦК України передбачено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Із вищенаведеного вбачається, що договір про заміну боржника у зобов`язанні, повинен бути обов`язково погодженим та підписаним самим кредитором, тобто ОСОБА_2 .

Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів зокрема договорів, інших правочинів тощо.

Як вбачається з матеріалів клопотання, сторонами виконавчого провадження ВП №54906857, що перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно виконавчого листа, виданого 29.10.2015 року у цивільній справі № 450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 01.01.2010 року є Стягувач: ОСОБА_2 та Боржник: ОСОБА_3 .

10.08.2021 року між ОСОБА_3 (Боржник) та ОСОБА_1 (Новий боржник) укладений договір про заміну боржника у зобов`язанні, за яким Боржник передає, а Новий боржник приймає та бере на себе зобов`язання сплатити заборгованість замість боржника на користь ОСОБА_4 згідно Договору позики від 01.01.2010 року в розмірі 537700 доларів США основний борг за договором; проценти за користування позикою від 01.01.2010 року в розмірі 277836,22 доларів США; 3% річних за період з 01.06.2014 по 10.03.2015 року в розмірі 18969,60 доларів США та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3889,07 грн., що стягнуті згідно з рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.05.2015 року та яке було частково змінене рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 року у справі №450/2962/14.

В матеріалах справи докази укладення Стягувачем ОСОБА_2 будь яких письмових договорів про відступлення права вимоги, а також докази надання ним письмової згоди про переведення боргу, відсутні, та заявником ОСОБА_1 суду не надані. Також, договір про заміну боржника у зобов`язанні від 10.08.2021 року, як і повідомлення від 10.08.2021 року, були скеровані на адресу ОСОБА_4 , особою, яка не є стороною ВП № 54906857, а також не є стороною договору позики від 01.01.2010 року та стороною у справі № 450/2962/14, а відтак, підстави для заміни сторони виконавчого провадження боржника ОСОБА_3 , відсутні.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищається власність. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони її правонаступником слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 81, 247, 258, 260, 442 ЦПК України, ст. ст. 512, 515, 520 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

постановив :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження №54906857, у цивільній справі № 450/2962/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

СуддяД. А. Кукса