13.01.2022 Єдиний унікальний номер 205/780/13- ц
Провадження № 2/205/78/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Бондара В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІДА СОЛЮШН», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

АТ «ПУМБ» 30 серпня 2012 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5886520 від 28 листопада 2007 року та договором поруки № 5896438 від 28 листопада 2007 року в розмірі 129009,31 доларів США, еквівалент 36714,45 доларів США та 46515,00 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту складає 75965,78 доларів США, заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом складає 53043,53 доларів США, сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором склала еквівалент 35944,45 доларів США, загальна заборгованість за сумою штрафу за порушення обов`язків, передбачених п. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору складає еквівалент 770,00 доларів США, сума штрафів за порушення обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування складає 46515,00 грн.

Позов мотивований тим, що 28 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 5886520, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати позичальнику в розмірі 77000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, порядку та в строки, визначені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником, між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 5896438 від 28 листопада 2007 року, відповідно до умов якого поручитель поручився перед Банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором, позивач був вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 23 квітня 2015 року складає 129009,31 доларів США, еквівалент 36714,45 доларів США та 46515,00 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту складає 75965,78 доларів США, заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом складає 53043,53 доларів США, сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором склала еквівалент 35944,45 доларів США, загальна заборгованість за сумою штрафу за порушення обов`язків, передбачених п. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору складає еквівалент 770,00 доларів США, сума штрафів за порушення обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування складає 46515,00 грн.

03 червня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати договір поруки № 5896438 від 28 листопада 2007 року, з 30 червня 2009 року, припиненим.

Зустрічний позов мотивований тим, що 28 листопада 2007 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5886520, згідно якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит в розмірі 77000,00 доларів США на строк до 08 листопада 2027 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 10,99 процентів річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 5896438 від 28 листопада 2007 року, згідно з яким останній поручився перед Банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, передбачених кредитним договором. 05 жовтня 2010 року Банк звернувся до нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Римської А.В. із заявою про вчинення виконавчого напису. До вказаної заяви Банком була надана копія письмової вимоги до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту вих. № 28/252/120 від 29 грудня 2008 року. Згідно вказаної письмової вимоги Банк вимагав достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом в сумі 75965,78 доларів США - заборгованість по поверненню кредиту та 1185,72 доларів США - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання вимоги. Вказаний борг розрахований був станом на 29 грудня 2008 року. Відповідно до п. 3.1 Договору поруки у разі порушення зобов`язання Боржником Кредитор направляє Поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або ту чи іншу його частину). Втім, з 29 грудня 2008 року по 17 квітня 2012 року Банк не направив поручителю письмову вимогу про виконання зобов`язання за договором поруки за порушення зобов`язання Боржником. Так, протягом одного року з моменту укладення Договору поруки № 5896438 від 28 листопада 2007 року, також протягом шести місяців від дня пред`явлення вимоги № 28/252/120 від 29 грудня 2008 року до позичальника, Банк не пред`явив (не направив) до поручителя позову, вимоги. Наведене може свідчити, що Банк не звернувся до поручителя з вимогою у шестимісячний строк, після того як було змінено строк виконання основного зобов`язання. Тому позивач вважає договір поруки № 5896438 від 28 листопада 2007 року з 30.06.2009 року припиненим. 28 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 23, яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «ІСІДА СОЛЮШН», який є Новим кредитором за Кредитним договором № 5886520 від 28 листопада 2007 року, відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 5886520/17 від 19 червня 2017 року, заборгованість з боржника ОСОБА_1 . Загальна сума грошових вимог складає: 2013752,48 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 19 червня 2017 року складає в еквіваленті 78539,71 доларів США. Тобто новим кредитором у зобов`язанні за Кредитним договором № 5886520 від 28.11.2007 року, відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 5886520/17 від 19.06.2017 року, є ТОВ «ІСІДА СОЛЮШН». Новий кредитор у зобов`язанні за кредитним договором № 5886520 від 28 листопада 2007 року, ТОВ «ІСІДА СОЛЮШН» на теперішній час не пред`являв будь-яких вимог поручителю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2013 року відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року витребувано у ПАТ «ПУМБ» договір, укладений та підписаний між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 на відкриття, обслуговування та закриття карткового рахунку № НОМЕР_1 (МФО 305813).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ПУМБ» про визнання договору поруки припиненим, визнання банківського рахунку недійсним - зупинено до вирішення цивільної справи, що знаходиться в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ» про визнання дії банка щодо відкриття, обслуговування та закриття карткового банківського рахунку незаконними.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року зобов`язано ПАТ «ПУМБ» у строк до 21.01.2021 року надати суду належним чином завірені копії документів первинного бухгалтерського обліку, а саме: квитанцій про сплату, переказ ОСОБА_1 певних сум в рахунок погашення по кредитному боргу за кредитним договором № 5886220 від 28.11.2007 року з визначеними датами за 27.01.2009р., 12.02.2009р., 27.03.2009р., 20.07.2009р., 09.10.2009р., 13.01.2011р.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року зобов`язано АТ «ПУМБ» надати суду у строк до 15.11.2021 року належним чином засвідчені копії наступних документів: кредитну справу за кредитним договором № 5886520 від 28.11.2007 року, укладеним між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , в т.ч. меморіальний валютний ордер № 374654890; заяву на видачу готівки; заяву про відкриття поточного рахунку; договір банківського (карткового) рахунку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

У своїх запереченнях відповідач ОСОБА_1 позов АТ «ПУМБ» не визнала в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що Банк не виконав свої зобов`язання за кредитним договором та не надав відповідачу грошові кошти в розмірі 77000,00 доларів США. Позивач не надав доказів про надання кредитних коштів відповідачу. Також ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву, у якій просив відмовити в задоволенні позову АТ «ПУМБ» у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У судове засідання представник позивача АТ «ПУМБ» не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) у клопотанні від 13 січня 2022 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги АТ «ПУМБ» не визнає в повному обсязі, зустрічний позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у клопотанні від 13 січня 2022 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги АТ «ПУМБ» не визнає в повному обсязі, зустрічний позов визнає в повному обсязі.

Представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «ІСІДА СОЛЮШН» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась.

Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином повідомлених учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що в задоволенні позову АТ «ПУМБ» слід відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 28 листопада 2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 5886520, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 77000,00 доларів США зі сплатою 10,99 % річних строком до 28 листопада 2027 року, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Кредит надається позичальнику для придбання нерухомості: квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27-36, том 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником, 28 листопада 2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 5896438, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед Банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (а.с. 37-43).

Позивач 29 грудня 2008 року направив ОСОБА_1 письмову вимогу про повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом за вих. № 28/252/120 (а.с. 161, том 1).

05 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2262, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності за її кредитними зобов`язаннями за кредитним договором № 5886520 від 28.11.2007 року (а.с. 123, том 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5886520 від 28 листопада 2007 року, наданого позивачем, загальна сума заборгованості станом на 23 квітня 2015 року складає 129009,31 доларів США, еквівалент 36714,45 доларів США та 46515,00 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту складає 75965,78 доларів США, заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом складає 53043,53 доларів США, сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором склала еквівалент 35944,45 доларів США, загальна заборгованість за сумою штрафу за порушення обов`язків, передбачених п. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору складає еквівалент 770,00 доларів США, сума штрафі за порушення обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування складає 46515,00 грн. (а.с. 36-47, том 2).

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

На підставі ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Важливість етапу дослідження доказів для оцінки доказів полягає в тому, що забезпечується формування внутрішнього переконання суддів одразу з моменту надходження справи до суду і прийняття доказів, на етапі дослідження доказів, у процесі детального аналізу кожного з них у суду є можливість оцінити докази у своїй сукупності та порівняти їх, оскільки належна оцінка судом наявних у справі доказів є однією з гарантій права особи на справедливий судовий розгляд, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 6) роль мотивувального судового рішення полягає в тому, що судом були досліджені всі надані докази і аргументи сторін.

Європейський суд з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року дійшов висновку, що хоч суд і не повинен надавати відповідь на кожен аргумент сторони, проте судовий розгляд не можна вважати справедливим, якщо суд залишив без уваги ключові докази - вирішальні з точки зору фінального рішення суду.

Таким чином, оцінка доказів є завершальною стадією процесу доказування у цивільному судочинстві.

З матеріалів справи вбачається, що судом у АТ «ПУМБ» неодноразово витребовувались докази, а саме: ухвалами від 25 грудня 2013 року, 28 грудня 2020 року та 20 вересня 2021 року, однак жодна з цих ухвал позивачем не виконана, докази на вимогу суду надані не були.

Суд звертає увагу на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), згідно з якими якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення ; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зі змісту Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою НБ України від 30 грудня 1998 року № 566, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин 03 квітня 2015 року, а також Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018 № 75, що діяло станом на дату визначення заборгованості 27 серпня 2020 року вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи.

Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України.

Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку, від імені якого складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБ України № 254 від 18 червня 2003 року, а також п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Так, представником позивача на підтвердження наявного у відповідачів боргу надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № 5886520 від 28 листопада 2007 року станом на 23 квітня 2015 року (а.с. 36-47, том 2).

Разом з тим, вказаний розрахунок не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З огляду на викладене та відсутністю інших доказів, суд позбавлений можливості встановити та перевірити визначену позивачем суму заборгованості, як і перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що 26 червня 2017 року державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Чернецьким Михайлом Андрійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35867571 від 26 червня 2017 року та змінив власника нерухомого майна - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності якої належало (до внесених змін) ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу ВКС № 070718 в реєстрі за № 535, від 28 листопада 2007 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чалою В.О., та 12 січня 2008 року за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на вищевказану квартиру, з ОСОБА_1 на ПАТ «ПУМБ».

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 91052167 державним реєстратором зазначені підстави виникнення права власності за іпотекодавцем: договір іпотеки № 5888466, серія та номер: 540, виданий 28.11.2007, видавник: Чала В.О. приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу; кредитний договір, серія та номер: 5886520, виданий 28.11.2007, видавник: ЗАТ «ПУМБ», ОСОБА_1 (а.с. 47-51, том 3).

28 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 23, яким запропоновано стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІДА СОЛЮШН», який є Новим кредитором за Кредитним договором № 5886520 від 28 листопада 2007 року, відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 5886520/17 від 19 червня 2017 року, заборгованість з боржника ОСОБА_1 . Загальна сума грошових вимог складає: 2013752,48 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 19 червня 2017 року складає в еквіваленті 78539,71 доларів США (а.с. 52, том 3).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Отже, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року по справі № 204/7148/16-ц (провадження № 61-43694св18).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ «ПУМБ» про стягнення кредитної заборгованості, оскільки позивач у позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки, тоді як статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

Суд не застосовує позовну давність, заявлену відповідачами у справі, оскільки у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_2 суд зауважує наступне.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та згідно з п. 3.5.7 та п. 3.5.8 Кредитного договору вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту й повної сплати плати за кредит, відповідно змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. У разі застосування Банком права, передбаченого п. 3.5.7 Кредитного договору, Банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати оплати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковими до повернення і сплати у повному обсязі банку не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання вимоги Банку про дострокове повернення кредиту.

Позивач 29 грудня 2008 року направив позичальнику ОСОБА_1 письмову вимогу про повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом за вих. № 28/252/120 (а.с. 161, том 1).

Відповідно до п. 3.1 Договору поруки у разі порушення зобов`язання Боржником Кредитор направляє Поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або ту чи іншу його частину).

Згідно п. 3.2 Договору поруки Поручитель зобов`язаний виконати вимоги Кредитора в повному обсязі в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

Разом з тим, Банк направив поручителю ОСОБА_2 письмову вимогу щодо виконання зобов`язань за договором поруки лише 18 квітня 2012 року (а.с. 48-50, том 1).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, логічним є висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) не встановила підстав відступити від наведених висновків та зазначила, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

З Договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань (п. 6.1 Договору поруки) не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України.

Оскільки в договорі поруки не встановлено строку припинення поруки, то порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Так, протягом одного року з моменту укладення договору поруки № 5896438 від 28 листопада 2007 року, а також протягом шести місяців від дня пред`явлення вимоги № 28/252/120 від 29 грудня 2008 року до позичальника, Банк не пред`явив (не направив) до поручителя позову або вимоги.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та визнання договору поруки № 5896438 від 28 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «ПУМБ», з 30.06.2009 року, припиненим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволенню не підлягають, тому сплачений судовий збір покладається на позивача. Зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, тому сплачений ним судовий збір у розмірі 912,83 грн. слід стягнути рівними частками з АТ «ПУМБ» та ТОВ «ІСІДА СОЛЮШН» на користь ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15-16, 251-252, 525-526, 546, 553-554, 559, 599, 610, 612, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-81, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4), Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІДА СОЛЮШН» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Деревлянська, 8), ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання договору поруки припиненим - задовольнити.

Визнати договір поруки № 5896438 від 28 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», з 30.06.2009 року, припиненим.

Стягнути рівними частками з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІДА СОЛЮШН» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 912,83 грн. (дев`ятсот дванадцять гривень 83 копійки).

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2022 року.

Суддя Н.В. Басова