Номер провадження: 22-ц/813/226/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

заявник Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович,

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року у складі судді Науменка А.В.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №59855383 з примусового виконання виконавчого листа №522/16061/18, виданого 09.08.2018 Приморським районним судом м. Одеси.

В обґрунтування подання зазначив, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. знаходиться виконавче провадження №59855383 з примусового виконання виконавчого листа №522/16061/18, виданого 09.08.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 13.05.2018 в розмірі 964 207 грн. 21 коп.

Оскільки у добровільному порядку боржник не виконує рішення суду та відповідні постанови приватного виконавця, на виклики виконавця не з`являється, просив тимчасово обмежити боржника у праві виїзді за межі України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити подання в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. зазначив, що суд не повідомив його про розгляд подання та розглянув без участі приватного виконавця. Також безпідставним є посилання суду на те, що виконавцем не надано доказів того, що боржник повідомлений про хід виконавчого провадження, що боржник цілеспрямовано ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, оскільки копії матеріалів виконавчого провадження підтверджують факт ознайомлення боржника з постановою про відкриття виконавчого провадження, а також факт умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 зазначив, що твердження приватного виконавця про те, що ОСОБА_2 жодного разу не намагався сплатити борг, або вчинити інші дії спрямовані на виконання рішень суду, та є доведеним факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням є необґрунтованими, безпідставними та не доводять жодного факту ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року закрито.

У листопаді 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. подав касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.03.2021 у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено; касаційну скаргу задоволено, а ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 справу призначено до розгляду.

Приватний виконавець та стягувач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

18.01.2022 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи за станом здоров`я та відсутністю можливості відповідача з`явитися в судове засідання на призначену дату у зв`язку проходженням служби в правоохоронних органах м. Кілія.

Апеляційний суд розглянувши заяву представника відповідача дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на те, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав розгляд справи за клопотанням відповідача, доводи щодо непогодження з рішенням суду апелянт виклав у своїй апеляційній скарзі, крім того, захищаючи права одних осіб, суд не може порушувати права інших осіб (зокрема тривале невиконання судового рішення).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на положення ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 223 ЦПК України).

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 липня 2020 року у справі N 924/369/19.

Отже, поважність причин відкладення розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлена.

Ураховуючи вищенаведене та ту обставину, що сторони реалізували своє право на викладення відповідних аргументів суду апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02.02.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 виходив з того, що приватним виконавцем не надано доказів того, що боржник повідомлений про хід виконавчого провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, проте вважає, що причини відмови в задоволенні подання приватного виконавця є іншими.

Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 09.08.2019 виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ОСОБА_1 у розмірі 964 207,21 грн.

20.08.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. відкрито виконавче провадження про стягнення коштів з боржника.

На другому аркуші копії постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження міститься підпис ОСОБА_2 про те, що останнім отримано вказану постанову 11.09.2019.

Отже, посилання суду на те, що відсутні докази повідомлення боржника про хід виконавчого провадження є помилковими.

Вбачається, що приватним виконавцем одночасно з відкриття виконавчого провадження 20.08.2019 винесено постанову про арешт майна та коштів боржника. Також здійснено запити за якими боржник на обліку в органах ДПС, Пенсійного фонду України не перебуває.

Як визначено пунктом 5 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 18 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Проте, з доданих приватним виконавцем доказів не вбачається, що боржником вчиняються будь-які дії чи то бездіяльність, які спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Зі справи вбачається, що відповідач 02.09.2019 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду за яким з нього було стягнуто заборгованість.

Отже, доводи виконавця про ухилення боржника від виконання зобов`язання є безпідставними.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 02.02.2022

Головуючий:

Судді: