Постанова

Іменем України

07 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 654/2237/16-ц

провадження № 61-17160св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонавтотранс»,

відповідачі: Товариство з додатковою відповідальністю «Херсонське автотранспортне підприємство 16562», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонавтотранс» на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 березня 2021 року у складі судді Ширінської О. Х. та постанову Херсонського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонавтотранс» (далі - ТОВ «Херсонавтотранс»)звернулося до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» (далі - ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 26 липня 1990 року Радою Міністрів УРСР згідно з розпорядженням № 301-р Херсонському територіально-виробничому об`єднанню «Херсонавтотранс» надано у користування земельну ділянку для будівництва пансіонату на 400 місць. На підставі розпорядження виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 5,2 га, для будівництва пансіонату в оздоровчій зоні Каркініт. З дати отримання земельної ділянки в постійне користування розпочато будівництво пансіонату « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 27 травня 2008 року ВАТ «Херсонавтотранс» реорганізовано у ТОВ «Херсонавтотранс» з правами правонаступника.

ВАТ «Херсонське ПАТ 16562», правонаступником якого є ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562», не отримувало земельну ділянку під будівництво 4 будиночків для відпочинку на території бази пансіонату « ІНФОРМАЦІЯ_1 », дозвіл на будівництво вказаних об`єктів не отримувало, не вводило їх в експлуатацію. Без таких документів на підставі інвентаризації, яка здійснена 09 вересня 2009 року, ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» зареєструвало літні будиночки літ. «А, Б, В, Г», душ літ. «Д», навіс літ. «Ж» як об`єкти нерухомого майна.

У листопаді 2015 року при розгляді Голопристанським районним судом Херсонської області справи № 654/3830/15-а стало відомо, що власниками літніх будиночків на АДРЕСА_1 , база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », є ОСОБА_1 - літній будинок «В», об`єкт житлової нерухомості; ОСОБА_2 - літній будинок «А», загальною площею 37, 2 кв. м; ОСОБА_5 - літній будинок «Г» , після смерті якої правонаступником є ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 - літній будинок «Б». Спірні літні будиночки передані у власність як частки у статутному капіталі ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562», що підтверджується протоколом загальних зборів засновників та актом прийому-передачі.

При укладенні спірних правочинів між відповідачами порушено норми матеріального права, з якими законодавець пов`язує чинність правочинів, а отже, останні без будь-якої правової підстави та в порушення прав позивача використовують спірну земельну ділянку, чим перешкоджають ТОВ «Херсонавтотранс» у законному її користуванні.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсними правочини щодо передачі засновниками ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» їх часток майном, а саме:

- між ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» та ОСОБА_1 відносно об`єкта нерухомого майна - літнього будинку «В», об`єкт житлової нерухомості, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3;

- між ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» та ОСОБА_2 відносно об`єкта нерухомого майна - літнього будинку «А», загальною площею 37,2 кв. м, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23;

- між ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» та ОСОБА_5 , відносно об`єкта нерухомого майна - літнього будинку «Г», загальною площею 37,2 кв. м, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23;

- між ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» та ОСОБА_4 відносно об`єкта нерухомого майна - літнього будинок «Б», який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23. Зобов`язати усунути перешкоди у користуванні ТОВ «Херсонавтотранс» земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, територія бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», с. Приморське (Більшовик), Голопристанський район, Херсонська область , кадастровий номер :02:002:0126, шляхом демонтажу літніх будинків.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 березня 2021року у задоволенні позову ТОВ «Херсонавтотранс»відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що протягом більше 20 років позивачу було відомо про вказані літні будинки. З його фактичного відома та дозволу відбувалося будівництво цих будинків на території пансіонату « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в с. Більшовик. Договір компенсації і рішення Господарського суду Херсонської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 923/1168/14 про стягнення заборгованості за невиконання умов договору свідчать про обізнаність позивача про правовідносини сторін щодо спірного майна.

У результаті проведеної приватизації державного майна пансіонат «ІНФОРМАЦІЯ_1» у складі чотирьох літніх будиночків, побудований ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562», переданий у власність відповідачу на законних правових підставах. Так, вказане майно було правомірно набуто у власність ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562», тобто шляхом приватизації. Ці обставини були відомі позивачу на той час, але не оспорені.

Останні власники чотирьох літніх будиночків є добросовісними набувачами майна, а тому відсутні підстави для витребування цього майна.

Позивач не довів належними доказами те, що саме відповідачі об`єктивно порушують його право користування земельною ділянкою.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 13 вересня 2021року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутність у матеріалах справи рішень про виділення земельної ділянки ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562», на якій розташовані спірні будиночки, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2021 року ТОВ «Херсонавтотранс» подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 березня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі вказує на те, що суди оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19), Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 1540/3952/18 (провадження № К/9901/10502/19).

Також, в уточненій редакції касаційної скарги як на підставу для оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме: апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частина третя статті 411 ЦПК України); суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частина третя статті 411 ЦПК України).

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини, встановлені судами

Відповідно до державного акта на право користування землею серії Б № 06560, Херсонське територіально-виробниче об`єднання Херсонавтотранс» (далі - ХТВО «Херсонавтотранс») у 1990 році надано у безстрокове безоплатне користування земельну ділянку, площею 5,2 га, для будівництва пансіонату на 400 місць в оздоровчій зоні «Каркініт».

Рішеннями Господарського суду Херсонської області від 26 березня 2008 року, Запорізького апеляційного господарського суду від 23 вересня 2008 року, Вищого господарського суду України від 23 грудня 2008 року у справі № 10/57-0-08, постановою Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, рішенням Господарського суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року № 923/1392/15, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року у справі № 654/3830/15а, які набрали законної сили, встановлено факт переходу від ХТВО «Херсонавтотранс» до Відкритого акціонерного товариства «Херсонавтотранс» (далі - ВАТ «Херсонавтотранс») у 1996 році належного йому майна та права користування зазначеною земельною ділянкою.

У 1996 році ХТВО «Херсонавтотранс» реорганізовано у ВАТ «Херсонавтотранс», яке є правонаступником його прав та обов`язків. У зв`язку з реорганізацією ХТВО «Херсонавтотранс» у ВАТ «Херсонавтотранс» до нього перейшло право користування земельною ділянкою, площею 5,2 га, в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області

Згідно з довідкою Фонду державного майна України від 25 грудня 2015 року № 11-102-04064 ВАТ «Херсонавтотранс» є правонаступником ХТВО «Херсонавтотранс».

У 2008 році ВАТ «Херсонавтотранс» перетворено у ТОВ «Херсонавтотранс» з усіма правами правонаступника.

Суди у адміністративній справі № 654/5413/14-а встановили, що ТОВ «Херсонавтотранс» як правонаступник ХТВО «Херсонавтотранс» є користувачем земельної ділянки, площею 5,2 га, в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області на підставі Державного акта на право постійного користування землею від 26 липня 1990 року, серія Б № 065660.

04 вересня 1996 року Фонд державного майна України передав позивачу цілісний майновий комплекс ХТВО «Херсонавтотранс». Згідно з актом прийому передачі від 04 вересня 1996 року № 187 та доповненням до нього Фондом державного майна України передано позивачеві майно бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також об`єкти незавершеного будівництва цієї бази відпочинку, вартістю 192 920,00 грн.

Згідно з довідкою ВАТ «Херсонавтотранс» від 30 серпня 2007 року № 18/3 це майно обліковується на балансі ВАТ «Херсонавтотранс».

ХТВО «Херсонавтотранс» як вищим органом управління автотранспорних підприємств м. Херсона надано квоти автотранспортним підприємствам м. Херсона на будівництво будиночків для відпочинку працівників цих підприємств на земельній ділянці, виділеній ХТВО «Херсонавтотранс».

Так, відповідно до акта робочої комісії з прийомки в експлуатацію завершеного будівництва чотирьох одноповерхових будинків на території пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» в с. Більшовик від 16 червня 1992 року чотири літні будиночки, побудовані підрядником РСУ-12 для Херсонського автотранспортного підприємства 16562, відповідають вимогам проекту, виконані задовільно, закінчені будівництвом та відповідають вимогам Правил прийому закінченого будівництвом об`єкта, придатні до експлуатації.

Згідно з Переліком нерухомого майна, що передавалось у власність ВАТ «Херсонське Херсонське автотранспортне підприємство 16562» за актом прийому-передачі від 08 лютого 1996 року № 98, регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області передало у власність об`єкти нерухомого майна, зокрема, на території пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» в с. Більшовик, інвентарний номер 025, вартість у статутному фонді 1 295,77 грн. Ці обставини підтверджені листом Фонду державного майна України від 28 березня 2001 року № 02-794.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області своїм листом від 04 лютого 2010 року № 11-003-00292 підтвердило, що до складу споруд пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» (с. Більшовик), який значиться у Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» (додаток до акта прийому-передачі від 08 лютого 1996 року № 98), інвентарний номер 025, залишковою вартістю на дату приватизації - 1 295,77 грн, входить 4 одноповерхових будиночки із збірного з/бетону.

ВАТ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» перетворено у ТзДВ «Херсонське підприємство автомобільного транспорту 16562» з усіма правами правонаступника.

Згідно зі Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26 березня 2013 року та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ТзДВ «Херсонське підприємство автомобільного транспорту 16562» є власником чотирьох одноповерхових літніх будинків на території пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» в с. Більшовик, Голопристанського району, Херсонської області, загальною площею 148,8 кв. м.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 16 жовтня 2014 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Херсонавтотранс» до ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562», стягнуто суму заборгованості за договором компенсації від 26 травня 2009 року № 179, відповідно до умов якого ТДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» взяло на себе зобов`язання з відшкодування понесених позивачем витрат на благоустрій території бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», на якій знаходиться майно відповідача в кількості чотирьох курортних будиночків.

Відповідно до умов згаданого договору компенсації, компенсант ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» повинен сплатити виконавцю ТОВ «Херсонавтотранс» понесені витрати на благоустрій бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на території якої розташоване майно компенсанта і використовується ним для організації відпочинку третіх осіб. Компенсантом для організації відпочинку використовується загальна інфраструктура бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» ТОВ «Херсонавтотранс». Сторонами договору погоджено, що у користуванні Компенсанта знаходиться також і частина території з розташованим на ній майном: чотири курортні будиночки.

Згідно з витягом з Протоколу загальних зборів від 11 липня 2014 року ТзДВ «Херсонське підприємство автомобільного транспорту 16562» загальними зборами прийняло рішення про передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 їх часток у майновій формі, вартість кожної складає 2 500,00 грн у статутному фонді, та видачу на їхні частки кожному одноповерхових літніх будиночків, розташованих на території пансіонату « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_1 . Підстава - нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , із проханням виділити у майновій формі належні їм частки, кожна з яких складає 2 500,00 грн у статутному фонді.

Права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на спірні літні будиночки підтверджуються актами прийому-передачі нежитлових приміщень, технічними паспортами, Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити у суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного закономінтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог позивача, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про невиявлення порушених, оспорюваних чи невизнаних прав ТОВ «Херсонавтотранс», оскількизгідно з Переліком нерухомого майна, що передавалось у власність ВАТ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» за актом прийому-передачі від 08 лютого 1996 року № 98, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області передало у власність чотири одноповерхових будиночки зі збірного з/бетону на території пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1» в с. Більшовик, інвентарний номер 025, вартість у статутному фонді 1295,77 грн.

Крім того, 26 березня 2013 року ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» отримало свідоцтво про право власності на спірні чотири одноповерхових будиночки.

Оскільки ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» було власником спірного майна, укладені правочини щодо передачі майна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не порушують прав позивача.

Користування землею, на якій знаходяться чотири одноповерхових будиночки забезпечуються договором компенсації понесених ТОВ «Херсонавтотранс» витрат на благоустрій бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Враховуючи те, що спірні будиночки побудовані ВАТ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562», правонаступником якого є ТзДВ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562», за квотою, наданою вищим органом управління автотранспортними підприємствами м. Херсона - ХТВО «Херсонавтотранс», правонаступником якого є ТОВ «Херсонавтотранс», Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач звернувся до суду за відсутності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає судовому захисту.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), від 16 лютого 2021 року у справ № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19), Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 1540/3952/18 (провадження № К/9901/10502/19).

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального законуне будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) сформульовано висновок про те, що При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Разом з тим висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у вказаній постанові, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 923/1382/16 за позовом Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області до Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області, третьої особи, - ТОВ «Херсонавтотранс», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання недійсним державного акта на право користування землею, встановив, що на час видачі державного акта на право користування земельною ділянкою, площею 5,2 га, в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області,правовідносини щодо надання землі у користування регулювалися Земельним кодексом Української РСР (1970 року з відповідними змінами), тоді як у постанові, наданій заявником як приклад неоднакового застосування судами норм матеріального права, спір виник стосовно правовідносин, урегульованих положеннями статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) сформульовано висновок про те, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності та громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (частина друга статті 92 ЗК України у редакції на час укладення спірного договору). Згідно із частиною першою статті 95 ЗК Україниземлекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. З наведених приписів законодавства вбачається, що Університет як постійний користувач земельної ділянки, наданої рішенням Київради № 380/1814, наділений правомочностями володіння та користування такою земельною ділянкою, а також правом спорудження на ній жилих будинків, виробничих та інших будівель і споруд. Не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.

У справі, що переглядається, зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду не підлягають застосуванню, оскільки спір між сторонами у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) виник у зв`язку з тим, що ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» (забудовник) на замовлення Університету збудувало гуртожиток і у порушення умов договору зареєструвало права на нього за собою.

На відміну від справи № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) у справі, що переглядається, ХТВО «Херсонавтотранс», правонаступником якого є ТОВ «Херсонавтотранс», надало ВАТ «Херсонське автотранспортне підприємство 16562» квоту на будівництво літніх будиночків для відпочинку їхніх працівників, а отже, правовідносини у цих справах не є подібними.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 1540/3952/18 (провадження № К/9901/10502/19) сформульовано висновок про те, що вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів;збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

Отже, прийняттю в експлуатацію підлягають індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 09 квітня 2015 року. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Водночас вказані висновки також не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на те, що у справі, що переглядається, судами встановлено, що відповідно до акта робочої комісії з прийомки в експлуатацію завершеного будівництва чотирьох одноповерхових будинків на території пансіонату « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в с. Більшовик від 16 червня 1992 року, чотири літні будиночки, побудовані підрядником РСУ-12 для АТП 16562, відповідають вимогам проекту, виконані задовільно, закінчені будівництвом та відповідають вимогам Правил прийому закінченого будівництвом об`єкта, придатні до експлуатації.

Та обставина, що чотири літні будиночки прийняті в експлуатацію, тоді як індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли своє підтвердження.

В уточненій редакції касаційної скарги як на підставу для оскарження судових рішень заявник посилався на те, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Так, ТОВ «Херсонавтотранс» вказує на те, що представник відповідачів у суді першої інстанції заявив про застосування позовної давності, а позивачем надано заяву на обґрунтування відсутності підстав для застосування позовної давності, але суд не надав їм жодної оцінки.

Верховний Суд відхиляє такі доводи заявника, з огляду на те, що перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний закономінтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

З огляду на те, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю, немає необхідності вирішувати питання щодо позовної давності.

Будь-яких інших недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухвалених у справі рішень під час розгляду справи у суді касаційної інстанції, не встановлено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонавтотранс» залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 березня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний