Дата документу 03.02.2022
Справа № 334/526/22
Провадження № 2/334/1593/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Філіпова І.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до директора Тлєуш Віктора Махмутовича комунального закладу «Запорізької загальноосвітньої санаторної школи інтернат» № 7 І-ІІ ступенів Запорізької обласної ради про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати наказ Комунального закладу «Запорізька загальноосвітня санаторна школа інтернат № 7 І-ІІ ступенів» Запорізької обласної ради від 08.11.2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 08.11.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID -19 без збереження заробітної плати, та стягнути на користь позивача матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 175 ЦПК України містить вимоги щодо форми, змісту та порядку подання позовної заяви до суду. Так, згідно з пунктом 5 ч.3 вказаної статті позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом або договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Позовна заява не містить викладення обставин щодо матеріальної та моральної шкоди взагалі, у прохальній частині позовної заяві відсутній розмір матеріальної та моральної шкоди, яку просить стягнути позивач з відповідача. Доданий до позову розрахунок містить два різні розрахунки, тому є незрозумілим, які саме позовні вимоги заявлені позивачем.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У позовній заяві позивач фактично заявляє такі вимоги: 1) скасування наказу про відсторонення від роботи; 2) стягнення матеріальної шкоди; 3) стягнення моральної шкоди.

Як вбачається із змісту позовної заяви, наведених позивачем мотивів та додатків до позову, позивачем оспорюється наказ Комунального закладу «Запорізька загальноосвітня санаторна школа інтернат № 7 І-ІІ ступенів» Запорізької обласної ради від 08.11.2021 року «Про відсторонення від роботи», тобто нею фактично порушується питання про допуск до виконання своїх трудових обов`язків, отже позивача не було звільнено із займаної нею посади, а лише відсторонено.

Разом з тим, поняття відсторонення від роботи і звільнення з роботи згідно положень чинного Кодексу законів про працю України не є ідентичними, оскільки поновлення на попередній роботі можливе лише в разі визнання незаконним звільнення працівника або переведення його на іншу роботу (що передбачає остаточне припинення попередніх трудових обов`язків працівником та отримання ним винагороди (заробітної плати) за виконану роботу) на відміну від відсторонення, яке передбачає лише тимчасове припинення виконання працівником трудових обов`язків без позбавлення займаної посади, та поновлення виконання працівником попередніх трудових обов`язків на займаній посаді після припинення обставин, що слугували причинами відсторонення.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Натомість, використання позивачем певної назви матеріально-правової вимоги не змінює дійсної суті вимоги та не може слугувати підставою для застосування пільги щодо сплати судового збору, передбаченої п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Указаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Отже, оскільки предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення позивача від роботи, яке по своїй суті є призупиненням виконання ним своїх трудових обов`язків, а не звільненням із займаної посади/роботи/професії, що мало б наслідком вирішення питання про поновлення на роботі такого працівника,тому його доводи щодо наявності пільг при зверненні до суду із зазначеними у позовній заяві вимогами з підстав, наведених у позові, судом до уваги не беруться.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи, що позивач тільки звертається з позовом про скасування наказу про її відсторонення, вважаючи його незаконним, такі обставини не встановлені, відсутні підстави передбачені п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, при відсутності у матеріалах позову відомостей про наявність інших пільг при зверненні до суду, позивач має сплатити судовий збір на загальних підставах.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992,40 грн.

Згідно Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року складає 2393 гривень.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №4від 31березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно положень ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди, позивачем не повно викладено обставини справи з зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення їй моральної шкоди та відповідного розрахунку, згідно якого позивач оцінила свої моральні страждання

Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно сплатити 992,40 грн судового збору за вимогу не майнового характеру про скасування наказу, а також визначити розмір матеріальної шкоди, вказавши належним чином ціну позову, та відповідно від ціни позову сплатити судовий збір у розмірі 1 відсоток від ціни позову, але не менше 992,40 грн та не більше 11 965, 00 грн.

Крім того, позивачу необхідно визначитися зі способом відшкодування моральної шкоди, та в залежності від обраного способу відшкодування сплатити судовий збір як за вимогу майнового або немайнового характеру.

Таким чином, позивачу необхідно надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позову без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Керуючись статтями 175, 176, 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до директора Тлєуш Віктора Махмутовича комунального закладу «Запорізької загальноосвітньої санаторної школи-інтеренат № 7 І-ІІ» ступенів Запорізької обласної ради про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Надати позивачу строк терміном десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених недоліків, та роз`яснити, що у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений строк, позовна заява буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Філіпова І. М.