провадження у справі № 2/0285/159/22
03 лютого 2022 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючої - судді Сташків Т.Г.
за секретаря судового засідання Матвіюк Т.М.,
сторони по справі: представник позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник третьої особи Жалюк В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новоград-Волинський за правилами загального позовного провадження цивільну справу
за позовом виконавчого комітету Житомирської міської ради, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Житомирської міської ради,
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
25.08.2021 орган опіки та піклування Житомирської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини з вищезазначеним позовом, в якому просили позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею.
На виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 06.10.2021 року справа передана для розгляду до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.
Справа надійшла до суду 22.10.2021 року, прийнята до розгляду та призначене підготовче судове засідання 22.12.2021 року.
Сторони в судові засідання 22.12.2021 року, 03.02.2022 року не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
В заяві представник позивача просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення.
Представник третьої особи в заяві також наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.
Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подала відзив на позов та представник позивача в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Так як усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного.
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Комунарськ Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).
Батько дівчинки ОСОБА_5 , з яким відповідач перебувала у шлюбі з 22.08.2009 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10-11, 14).
Встановлено, що ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з малолітньою ОСОБА_3 , 2020 року народження.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира № 296/11771/18 від 23.07.2019 року задоволено позов органу опіки та піклування та ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав щодо старших доньок: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 20-21).

02.06.2021 року працівниками соціальних служб проведено огляд матеріально-побутових умов проживання, проведено оцінку рівня безпеки дитини ОСОБА_3 , 2020 року народження, за місцем проживання з матір`ю та у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини остання була вилучена із сім`ї та влаштована до комунального підприємства "Дитяча лікарня імені В.Й. Башека".

Після лікування дівчинка передана до КНП "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради, та перебуває у вказаному закладі з 27.08.2021 року на повному державному утриманні та вихованні. Станом на 02.02.2022 року матір ОСОБА_2 жодного разу доньку не провідувала, її життям та здоров`ям не цікавилась, допомоги на утримання не надавала.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 02.06.2021 року умови проживання є задовільні, проте матір дівчинки ОСОБА_2 та її співмешканець перебували в стані алкогольного сп`яніння, у дитини була підвищена температура.

Працівниками служби у справах дітей постійно проводилися обстеження умов проживання відповідача, зокрема 23.06.2021 року, 14.07.2021 року, 10.08.2021 року, але належних умов для проживання малолітньої дитини відповідачем не створено. Останній раз 02.02.2022 року ОСОБА_2 взагалі не допустила працівників служби у справах дітей до помешкання.

Питання про обставини, що склалися в сім`ї ОСОБА_2 , неодноразово виносились до розгляду на засідання комісії з питань захисту прав дитини, проте ситуація не змінилася.

У відповідності до висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 959 від 18.08.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування, виходячи з інтересів малолітньої дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства (частина третя). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята).

Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 152 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша). Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (частина друга). Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (частина третя).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З матеріалів справи слідує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітньої доньки, а саме: у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я малолітня ОСОБА_3 , 2020 року народження, відібрана від матері 02.06.2021 року, з 27.08.2021 року дівчинка перебуває у будинку дитини, проте з того часу до лютого 2022 року відповідач не вчинила жодних дій, спрямованих на повернення дитини додому. Відповідач не відвідувала дитину, не цікавилась її життям та здоров`ям, не надавала допомоги на її утримання, не створила належних умов за місцем проживання для виховання та розвитку дитини.

Відтак відповідач повністю усунулась від обов`язків по вихованню доньки, своєю поведінкою не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не створила умов для проживання доньки, її виховання, навчання.

Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним у судовому засіданні факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, тому позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 , то суд застосовує наступні норми права.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України).

Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного її розвитку, вимоги закону щодо мінімального розміру аліментів, наявність на утриманні ще двох малолітніх дітей, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_3 , аліментів на користь її малолітньої доньки у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, тому позовні вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 27.07.2021 року. Рішення про стягнення аліментів відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України слід допустити до негайного виконання.

Також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір за дві позовні вимоги стягується з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави.

Керуючись статтями 4, 10-12, 76-83, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги виконавчого комітету Житомирської міської ради (10014, майдан С.П. Корольова, 4/2, м. Житомир; ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Комунарськ Луганської області, батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею, починаючи з 25.08.2021 року до досягнення нею повноліття.

Рішення у частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за заявою відповідача протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 07.02.2022 року.

Головуюча суддя Т.Г. Сташків