РІШЕННЯ

Іменем України

01.02.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Чапля В.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивує тим, що заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.05.2021р. по справі №465/4462/20 було розірвано шлюб, укладений 04.03.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . За час перебування у цьому шлюбі подружжям Дорожинських було придбано транспортний засіб марки «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), який є неподільною річчю, і станом на сьогоднішній день цей автомобіль перебуває у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_3 ; ключі від авто, а також свідоцтво про реєстрацію автомобіля знаходяться також у відповідача. Зазначає, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і на переконання позивача підлягає поділу шляхом визнання за ОСОБА_3 (як постійного користувача та володільця такого майна) права власності на зазначений автомобіль та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частини 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 50 310,00 грн., оскільки згідно інформації, що міститься у виданні «Бюлетень автотоварознавця» №:119, червень 2021р., вартість транспортного засобу марки «Peugeot» модель 406, 1,8і 16V, 2000 року випуску, становить 100 620,00 гривень.

Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідача ОСОБА_3 надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі як безпідставних.

Відзив мотивує тим, що ще одним об`єктом спільної сумісної власності був автомобіль Peugeot 307 XS 2/0, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , який позивачка ще перебуваючи у шлюбі перереєструвала на підставі договору купівлі-продажу на нового власника ОСОБА_5 . Зазначає, що позивачка не отримувала його згоди на продаж спільної сумісної власності автомобіля. Окрім цього, вказує, що даний автомобіль був проданий без його згоди за дуже заниженою ціною 40000,00 грн., однак ринкова ціна такого автомобіля складає від 4300 до 5800 доларів США.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задоволити в повному обсязі, однак представник позивача погодився з вартістю автомобіля відповідно до проведеної відповідачем експертизи.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо позову, просили відмовити в задоволенні такого. Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що дружина продала автомобіль, який також був придбаний за час перебування у шлюбі та вважається спільним майном подружжя, а також звернув увагу суду на те, що, покидаючи квартиру, де вони спільно проживали під час перебування у шлюбі, забрала з собою частину меблів, на придбання та відновлення яких він згодом поніс додаткові витрати.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 сторони перебували у шлюбі з 04 березня 1998 року.

В період шлюбу сторони придбали у власність автомобіль марки «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), який було оформлено на відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Франківського районного суду м.Львова від 06.05.2021р., шлюб між позивачем та відповідачем, було розірвано.

Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставин справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Як встановлено судом, спірне рухоме майно придбано під час перебування позивача та відповідача у справі у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК.

З огляду на викладені обставини вбачається, що спірне майно придбано під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України).

Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з поданої позивачем інформації, що міститься у виданні «Бюлетень автотоварознавця» №:119, червень 2021р., вартість транспортного засобу марки «Peugeot» модель 406, 1,8і 16V, 2000 року випуску, становить 100 620,00 гривень.

Відповідно до висновку експерта №927/21 автотоварознавчої експертизи від 23.09.2021 року ринкова вартість автомобіля «Peugeot» модель 406, 1,8SR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент проведення експертизи, становить 68325,00 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник погодилися із вартістю спірного автомобіля, зазначеною у висновку експерта, наданого відповідачем.

Беручи до уваги висновок експерта №927/21 автотоварознавчої експертизи від 23.09.2021 року суд зазначає наступне.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмету доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасників справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до вимог ч.7 ст.102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений про кримінальну відповідальність, за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом-також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно вимог ч.5 ст.106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдимий висновок.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль, придбаний під час шлюбу, є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивачки, в порядку поділу майна подружжя, беручи до уваги поданий відповідачем висновок експерта щодо вартості вказаного автомобіля, слід стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), а саме 34162,50 гривень.

Разом з тим, суд не бере до уваги заперечень відповідача щодо задоволення вищевказаного позову, оскільки предметом позову у даній справі є поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), а з зустрічним позовом відповідач до суду не звертався.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя слід задовольнити частково.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до положень статей 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 683,21 гривень, сплачена за подання позовної заяви, а також 308,27 грн. - за подання заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,247,263,265,354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 до ОСОБА_3 автомобіль марки «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ).

Припинити за позивачем ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN: НОМЕР_2 ), стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача 34162 (тридцять чотири тисячі сто шістдесят дві) гривні 50 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 683 (шістсот вісімдесят три) гривні 21 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 308 (триста вісім) гривень 27 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову у виді арешту на транспортний засіб марки «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_5 ) продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2022 року.

Суддя Ю.С. Марків