Провадження № 22-ц/802/242/22 Категорія: 81 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника заявника

(в режимі відеоконференцзв`язку) - Федак О. М.,

представника стягувачів

(в режимі відеоконференцзв`язку) - Ільківа М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення та дії заступника начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любові Іванівни, за апеляційною скаргою заявника Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося в суд із зазначеною скаргою, яка обґрунтована тим, що на підставі вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року частково задоволено цивільний позов потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу та постановлено стягнути з АТ «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу та в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу.

Заявник також зазначав, що АТ «Українська залізниця» в добровільному порядку виконало вирок суду в частині цивільних позовів і відповідно 16 червня 2021 року сплатило в користь позивачки ОСОБА_1 407180,00 грн моральної шкоди та 10000,00 грн витрат на правову допомогу, із присудженої судом суми моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн товариством було відраховано податок на доходи з фізичних осіб в розмірі 85680,00 грн та військовий збір в розмірі 7140,00 грн. Такі ж суми коштів були виплачені в користь позивача ОСОБА_2 .

Заявник також зазначав, що, не дивлячись на те, що товариство в добровільному порядку виконало вирок суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , АТ «Українська залізниця» 02 вересня 2021 року отримало постанови про відкриття виконавчих проваджень від 30 серпня 2021 року № 66647249 та № 66647027 про стягнення з АТ «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі по 500000,00 грн кожному, а 31 серпня 2021 року Печерським ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стягнуто з АТ «Українська залізниця`у ВП № 66647249 кошти в розмірі 102478,00 грн (92820,00 грн моральної шкоди, 9282,00 грн виконавчого збору та 376 грн витрат виконавчого провадження) та у ВП № 66647027 кошти у розмірі 102478,00 грн (92820,00 грн моральної шкоди, 9282,00 грн виконавчого збору та 376 грн витрат виконавчого провадження).

АТ «Українська залізниця» вважає такі рішення і дії органу державної виконавчої служби неправомірними, а тому просило суд визнати неправомірними дії Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо прийняття постанов про відкриття виконавчих проваджень № 66647027 та № 66647249, а також просило суд скасувати постанови Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчих проваджень № 66647027 та № 66647249 та зобов`язати відділ державної виконавчої служби повернути АТ «Українська залізниця» грошові кошти стягнуті на користь стягувачів в розмірі 92820,00 грн кожному.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2021 року у задоволенні скарги АТ «Українська залізниця» на рішення та дії органу державної виконавчої служби відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, боржник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги АТ «Українська залізниця на рішення та дії органу державної виконавчої служби.

В судовому засіданні представник боржника апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу задовольнити, представник стягувачів апеляційну скаргу заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційну скаргу боржника слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року частково задоволено цивільний позов потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу та в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн та 10000,00 грн на правову допомогу.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода внаслідок смерті їх сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія ОСОБА_4 , який на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця».

За заявою стягувачів Луцьким міськрайонним судом Волинської області були видані виконавчі листи.

Крім того, судом встановлено, що 16 червня 2021 року боржник АТ «Українська залізниця» перерахував в користь стягувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі по 407180,00 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також по 10000,00 грн кожному в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. Грошові кошти в розмірі 85680,00 грн як податок на доходи з фізичних осіб та грошові кошти в розмірі 7140,00 грн як військовий збір були перераховані боржником як податковим агентом до бюджету (т. 1, а. с. 15, 16, 19, 20).

30 серпня 2021 року заступником начальника відділу Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 66647249 та № 66647027 про стягнення з АТ «Українська залізниця» в користь стягувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі по 500000,00 грн кожному (т. 1, а. с. 11, 13).

31 серпня 2021 року Печерським ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стягнуто з АТ «Українська залізниця» у ВП № 66647249 кошти у розмірі 102478,00 грн (92820,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 9282,00 грн виконавчого збору та 376 грн витрат виконавчого провадження) та у ВП № 66647027 кошти у розмірі 102478,00 грн (92820,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 9282,00 грн виконавчого збору та 376 грн витрат виконавчого провадження).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Право на виконання судового рішення є частиною більш загального права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас статтею 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Тому держава, гарантуючи право на виконання судового рішення, повинна вживати передбачених для цього законом заходів і у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

АТ «Українська залізниця» звернулося в суд зі скаргою на рішення та дії посадових осіб органу державної виконавчої служби, оскільки вважає, що товариство в добровільному порядку виконало вирок суду в частині задоволення цивільних позовів і при сплаті податків до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи враховувало, що суми, які підлягають стягненню з товариства в користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року перевищують чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, а тому підлягають оподаткуванню.

Відмовляючи у задоволенні скарги АТ «Українська залізниця» на рішення та дії посадових осіб органу державної виконавчої служби, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані рішення та дії вчинені відповідно до закону, в межах повноважень посадових осіб органу державної виконавчої служби і право заявника порушено не було.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Згідно з підпунктом 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу (далі ПК) України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Шкода, завдана життю та здоров`ю фізичної особи, може мати майновий (матеріальний) та немайновий характер.

Так, згідно з частиною 1 статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина 2 статті 1168 ЦК України).

На підставі вироку суду в користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 була відшкодована моральна шкода, завдана смертю їх сина.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що завдана АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 і ОСОБА_2 моральна шкода є шкодою, завданою останнім внаслідок смерті їх сина, а тому стягнута на підставі вироку суду моральна шкода не підлягає оподаткуванню.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 у справі № 180/683/13-ц, про те, що оскільки виконується рішення суду про стягнення на користь потерпілого відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодження здоров`я, тому стягнута на підставі рішення суду сума не підлягає оподаткуванню.

Законом України «Про внесення змін до ПК України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 року підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами: а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Вказаний Закон набрав чинності 23 травня 2020 року.

За змістом підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України з часу набрання чинності ПК України дохід у вигляді відшкодування немайнової (моральної) шкоди завжди включався до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Винятком були суми, що за рішенням суду спрямовувалися на відшкодування: 1) збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) шкоди життю та здоров`ю.

Після внесення змін до ПК України на підставі вказаного Закону перелік таких винятків був доповнений і до винятків стали відноситися також суми, що раніше включалися до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, але з 23 травня 2020 року були виключені, а саме: суми моральної шкоди, які стягуються на підставі рішення суду, в розмірі меншому, ніж чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю.

Оскільки на підставі вироку суду в користь потерпілих ОСОБА_1 і ОСОБА_2 постановлено стягнути моральну шкоду, завдану останнім внаслідок смерті їх сина, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що така сума моральної шкоди не підлягає оподаткуванню.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявника Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді