Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі судового засідання Дереклєєвій А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі на стадії підготовчого розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просив суд стягнути з нього заборгованість за договором позики від 01 квітня 2021 року в розмірі 223300 грн., інфляційні витрати в розмірі 5226 грн. та 33% річних в розмірі 28879,25 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2574,25 грн. У обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 квітня 2021 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він надав відповідачу в якості позики грошові кошти в розмірі 350000 грн. За взаємною згодою повернення позики визначили шляхом часткового погашення заборгованості: до 30 квітня 2021 року- 39000 грн., до 31 травня 2021 року -39000 грн, до 30 червня 2021 року -39000 грн., до 31 липня 2021 року -39000 грн., до 31 серпня 2021 року -39000 грн., до 30 вересня 2021 року -39000 грн., до 31 жовтня 2021 року -39000 грн., до 30 листопада 2021 року- 39000 грн., до 31 грудня 2021 року- 38000 грн. Про отримання грошей та обов`язок у встановлений строк повернути гроші ОСОБА_2 написав розписку, але гроші не повернув до теперішнього часу. Відповідачем було повернуто 04 листопада 2021 року 27600 грн., 17 листопада 2021 року 35000 грн., 29 листопада 2021 року 64100 грн.Отже, сума заборгованості за договором позики склала 223300 грн. На вимоги повернути заборгованість відповідач не реагує, в добровільному порядку повернути гроші відмовляється, тому він вимушений звернутися до суду з позовом, який просить задовольнити. Крім того, позивачем нараховано суму інфляційних збитків, яка складає 5226 грн., а також 33% річних 28879,25 грн., розрахунок яких долучено до матеріалів справи.

В судове засідання позивач не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 01 квітня 2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав в борг грошову суму в розмірі 350000 грн., з кінцевим строком повернення до 31 грудня 2021 року.

Сторонами було погоджено графік погашення заборгованості: до 30 квітня 2021 року- 39000 грн., до 31 травня 2021 року -39000 грн, до 30 червня 2021 року -39000 грн., до 31 липня 2021 року -39000 грн., до 31 серпня 2021 року -39000 грн., до 30 вересня 2021 року -39000 грн., до 31 жовтня 2021 року -39000 грн., до 30 листопада 2021 року- 39000 грн., до 31 грудня 2021 року- 38000 грн.

Позивачем зазначено, що відповідач частково погасив заборгованість, а саме: 04 листопада 2021 року 27600 грн., 17 листопада 2021 року 35000 грн., 29 листопада 2021 року 64100 грн.

Станом на день розгляду справи судом, підтверджень повернення суми боргу в повному обсязі не надано.

Суд у цьому випадку погоджується з позицією позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу за договором позики в розмірі 223300 грн., оскільки строк її повернення за умовами договору сплив.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вирішуючи спір, суд вважає, що розписка, надана позивачем містить в собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів.

Окрім цього на підставі ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо вимог стягнення індексу інфляції та 33% річних, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було надано суду розрахунок індексу інфляції, відповідно до якого загальний розмір інфляційних витрат складає 5226 грн.( інфляція розраховується за формулою: Сума боргу х індекс інфляції за відповідний місяць / 100% - Сума боргу), а також 33% річних в розмірі 28879,25 грн.( 33% річних розраховуються за формулою: Сума боргу х 33% х кількість днів прострочення/365/100).

Суд враховує, що відповідачем визнано зазначені розрахунки в повному обсязі.

Виходячи із наведеного, суд погоджується з наведеними позивачем розрахунками та вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 33 % річних в розмірі 28879,25 грн. та інфляційні витрати в розмірі 5226 грн.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2574, 06 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та згідно ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем позов було визнано до початку розгляду справи по суті, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про повернення позивачу 50 відсотків сплаченого ним при поданні позову судового збору в сумі 1287,03 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.12,13,76,81-82,141,158,200, 247,259,263-265,268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 01 квітня 2021 року в розмірі 223300 грн., інфляційні витрати в розмірі 5226 грн., 33% річних в розмірі 28879,25 грн., що загалом складає 257405,25 грн.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області (м. Маріуполь, пр. Леніна, 68) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним за квитанцією № 0.0..1 від 02 грудня 2021 року (отримувач Донецьке ГУК/Кальміуський р-н/22030101, призначення платежу *;101; НОМЕР_1 ; ОСОБА_1 ,судовий збір, Державна судова адміністрація України,050) при подачі позову, в розмірі 1287,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1287,03 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. О. Матвєєва