Ухвала

Іменем України

03 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 127/9384/21

провадження № 61-19594ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у складі колегії суддів Копиначук С. Г., Медведецького С. К., Оніщука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, третя особа - ОСОБА_2 , про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позов обґрунтовано тим, що 08 травня 2020 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області надіслало лист за підписом виконуючого обов`язки (далі - в. о.) начальника цього управління ОСОБА_2 Міністру соціальної політики України Лазебній М. В. такого змісту: «Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області інформує про відкриття кримінального провадження від 17 березня 2020 року № 0000129, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за ознаками кримінального правопорушення за частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України) стосовно звільненого 19 березня 2020 року в. о. начальника управління у Вінницькій області ОСОБА_1 згідно з пунктом 4 статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КзПП України), пунктом 6 частини першої статті 29 та частини другої статті 34 Закону України «Про запобігання корупції», його заступника - начальника юридичного відділу управління ОСОБА_4 та ряду працівників управління щодо виплат морального відшкодування потерпілим на виробництві з бюджету Фонду на порушення змін до Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ за рішеннями судів за період з 01 січня 2015 року по 2018 рік на загальну суму понад 2 320 000,00 грн».

Позивач вважав, що інформація зазначена у листі за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про його причетність у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 364 КК України та є недостовірною і такою, що завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації, оскільки створює уявлення його причетності до протиправних подій.

Посилаючись на зазначене ОСОБА_1 , просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію зазначену недостовірну інформацію щодо відкриття стосовно нього кримінального провадження від 17 березня 2020 року № 0000129 за частиною другою статті 364 КК України та спростувати її шляхом зобов`язання не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили надіслати на адресу Міністра соціальної політики України повідомлення про спростування та вказати, що відносно в. о. начальника управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області ОСОБА_1 не було відкрите кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за частиною другою статті 364 КК України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що інформація, яка спростовується у цій справі, інформація не містить відомостей щодо статусу позивача як підозрюваного або обвинуваченого, а тому не порушує принцип презумпції невинуватості, передбачений статтею 62 Конституції України. Крім того, формулювання у запиті слідчого щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо зловживання службовим становищем службовими особами фонду з одночасним витребуванням копій наказів про призначення, переведення та в разі наявності звільнення начальника управління ОСОБА_1 та інших осіб, давало відповідачеві підстави для висновку, що кримінальне правопорушення стосується , у тому числі, і позивача.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, що міститься у листі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області за вихідним від 08 травня 2020 року № 630-03, що був надісланий Міністру соціальної політики України Лазебній М. В., про відкриття 17 березня 2020 року кримінального провадження № 0000129, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за частиною другою статті 364 КК України стосовно звільненого 19 березня 2020 року в. о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_1 Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом надсилання на адресу Міністра соціальної політики України, не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, листа про те, що стосовно в. о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області ОСОБА_1 17 березня 2020 року не відкривалось кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за частиною другою статті 364 КК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів про те, що кримінальне провадження № 000012 за частиною другою статті 364 КК України було внесене 17 березня 2020 року до ЄРДР саме стосовно звільненого в. о. начальника управління у Вінницькій області ОСОБА_1, а відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів достовірності поширеної ним інформації, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. З огляду на викладене дійшов висновку про те, що поширена відповідачем у листі до Міністерства соціальної політики інформація не відповідає дійсності і є недостовірною. Разом із цим, суд апеляційної інстанції зазначив, що поширенням оспорюваної інформації не було порушено честь і гідність позивача, тому у задоволенні цієї частини вимог відмовив.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області через засоби поштового зв`язку 01 грудня 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у вказаній вище справі, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та нової редакції касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження визначеними частиною другою статті 389 ЦПК України.

У січні 2022 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області подало матеріали на усунення недоліків, зокрема: касаційну скаргу у новій редакції та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку, заявник посилається на те, що копію оскаржуваного судового рішення отримав засобами поштового зв`язку 05 листопада 2021 року, що підтверджується копією супровідного листа апеляційного суду від 04 листопада 2021 року та витягом з журналу реєстрації вхідної документації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області за 05 листопада 2021 року, створеним у програмі «ВебДок-2014».

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та надані заявником докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником доводи свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року та додаткової постанови Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року.

В уточненій редакції касаційної скарги, як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми матеріального права, зокрема частину другу статті 30 Закону України «Про інформацію», частину другу статті 19, частину третю статті 34, частину другу статті 62 Конституції України та частину другу статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), а саме без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник зазначає, що ОСОБА_1 у період з 2013 року по 2020 рік був публічною особою, а тому межа допустимої уваги, критики та обсяг поширюваної інформації щодо нього є значно ширшим, оскільки він безпосередньо відігравав важливу роль у діяльності Фонду соціального страхування, держави та його безпосередні дії становили суспільний інтерес.

Крім того, лист, адресований Міністру соціальної політики не містить відомостей щодо статусу ОСОБА_1 , як підозрюваного чи обвинуваченого, а тому не порушує принцип презумпції невинуватості, передбачений статтею 62 Конституції України.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 14 грудня 2018 року № 02-131-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області з 17 грудня 2018 року по 16 грудня 2019 року.

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16 грудня 2019 року № 02-119-к ОСОБА_1 призначено за строковим трудовим договором в. о. начальника управління з 17 грудня 2019 року на період до дати призначення керівника управління.

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 19 березня 2020 року № 02-8-к ОСОБА_1 звільнено з посади в. о. начальника управління на підставі пункту 4 статті 41 КЗпП України та пункту 6 частини першої статті 29 та статті 34 Закону України «Про запобігання корупції».

08 травня 2020 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області за підписом чинного в. о. начальника ОСОБА_2 направило Міністру соціальної політики України Лазебній М. В. лист наступного змісту: «Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області інформує про відкриття кримінального провадження від 17 березня 2020 року № 0000129, внесеного до ЄРДРза ознаками кримінального правопорушення за частиною другою статті 364 КК України стосовно звільненого 19 березня 2020 року в. о. начальника управління у Вінницькій області ОСОБА_1 згідно з пунктом 4 статті 41 КзПП, пунктом 6 частини першої статті 29 та частиною другою статті 34 Закону України «Про запобігання корупції», його заступника - начальника юридичного відділу управління ОСОБА_4 та ряду працівників управління щодо виплат морального відшкодування потерпілим на виробництві з бюджету Фонду на порушення змін до Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ за рішеннями судів за період з 01 січня 2015 року по 2018 рік на загальну суму понад 2 320 000,00 грн».

До вказаного листа додано копію запиту слідчого управління Головного управління національної поліції у Вінницькій області (далі - СУ ГУНП у Вінницькій області) від 08 квітня 2021 року та копію запиту управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань від 09 квітня 2020 року.

Із запиту СУ ГУНП у Вінницькій області від 08 квітня 2021 року № 4358/24-2020 вбачається, що СУ ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні від 17 березня 2020 року № 0000129, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, за заявою працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо зловживання службовим становищем службовими особами вказаного фонду. У зв`язку із службовою необхідністю, керуючись статтею 93 КПК України, слідчий просив надати СУ ГУНП у Вінницькій області інформацію щодо здійснення виплат фізичним особам за рішенням судів, суми, які становили понад 100 000,00 грн за період 2013 -2019 роки; копії наказів про призначення, переведення та в разі наявності звільнення начальника управління ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації (частина перша статті 299 ЦК України).

Під діловою репутацією особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. А обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 522/14156/14.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року).

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у пункті 39 рішення ЄСПЛ від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що, на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила.

Суд касаційної інстанції погоджується з правильним висновком суду апеляційної інстанції про те, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області поширило інформацію у листі до Міністра соціальної політики, яка стосується безпосередньо позивача та містить фактичні твердження, не є оціночними судженнями і не відповідає дійсності (є недостовірною), а відтак порушує ділову репутацію позивача, оскільки зображує його як працівника і посадову особу, яка порушує закон та має причетність до вчинення кримінального правопорушення.

Доводи заявника про те, що оскаржувана інформація не містить відомостей щодо статусу ОСОБА_1 , як підозрюваного чи обвинуваченого, а тому не порушує принцип презумпції невинуватості, передбачений статтею 62 Конституції України, Суд відхиляє, як необґрунтовані, зважаючи на наступне.

Так, суд апеляційної інстанції проаналізувавши зміст запиту СУ ГУНП у Вінницькій області від 08 квітня 2020 року, встановив, що такий не містить жодної інформації про те, що кримінальне провадження № 000012 стосується саме звільненого в. о. начальника управління у Вінницькій області ОСОБА_1

Крім того, апеляційний суд взяв до уваги лист СУ ГУНП у Вінницькій області від 26 травня 2020 року № 4604/21-2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні інформації на його запит щодо кримінального провадження від 17 березня 2020 року № 0000129, у зв`язку з тим, що він не являється стороною цього кримінального провадження.

Доводи заявника про те, що поширена ним інформація є оціночним судженням, є безпідставними.

Закон України «Про інформацію» визначає оціночні судження як висловлювання, які не містять фактичних даних, критики, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Таким чином, оціночними судженнями фактично є висновок особи про ту чи іншу подію, ситуацію або особу, який не містить фактичних тверджень. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

Дослідивши зміст листа, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначена в статті інформація носить стверджувальний характер, вказані в ній тези можна перевірити на відповідність її реаліям, лист не містить жодних посилань, обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди автора з використанням мовно-стилістичних засобів.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц Верховний Суд зазначив: «Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати». У зазначеній справі суди першої та апеляційної інстанцій, з висновками яких погодився Верховний Суд, з урахуванням встановлених обставин та на підставі оцінених доказів, дійшли висновку, що поширена відповідачем інформація не принижує честі та гідності позивача. Висловлювання відповідача є лише оціночним вираженням його особистих поглядів щодо особи позивача та його висловлювань, критичною оцінкою діяльності, вираженням суб`єктивної думки і поглядів, а тому не підлягає спростуванню, оскільки кожен має право на свободу вираження поглядів у демократичному суспільстві.

Таким чином, постанова Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц прийнята за іншої, ніж у даній справі фактично-доказової бази, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення, що свідчить про неподібність правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував.

Суд звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). При цьому порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до такого висновку.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області строк на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області, третя особа - ОСОБА_2 , про захист честі, гідності та ділової репутації, за касаційною скаргоюУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак