Справа № 163/2506/20 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/188/22 Категорія: 20 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Кіт А. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишнівської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 03.09.2020 звернувся в суд з позовом до Вишнівської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки. Позов мотивовано тим, що рішенням Вишнівської сільської ради від 26 грудня 1997 року № 50 у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992 року йому передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,25 га та земельну ділянку для особистого підсобного господарства площею 0,08 га. Відповідно до даних поземельної книги ці земельні ділянки розташовані в селі Вишнів. На його звернення 19 грудня 2019 року із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства в межах села Вишнів, яка згідно планово-картографічних матеріалів погоджений з Любомльським районним відділом земельних ресурсів, головним архітектором та головою Вишнівської сільської ради, відповідач рішенням від 23 січня 2020 року № 54/2020-62 відмовив у наданні такого дозволу з тих підстав, що генеральним планом села Вишнів зазначена територія не передбачена для ведення особистого селянського господарства. Оскільки територія села змінена без врахування передачі йому земельної ділянки із вказаним цільовим призначенням, звернувся у сільську раду із заявою про зміну цільового призначення землі та надання дозволу на розробку проекту землеустрою. 12 червня 2020 року знову звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок. Проте рішенням від 10 липня 2020 року № 59/2020-171 відповідач його заяву по суті не розглянув, а лише рекомендував розробити документацію згідно рішення сесії від 21 травня 2019 року № 47/2019-155. Про існування цього рішення йому стало відомо лише 10 липня 2020 року. На виконання судового рішення від 05 липня 2018 року відповідач провів інвентаризацію кварталу забудови біля його домогосподарства, проте про її результати не повідомив і не надав жодної оцінки його вимогам. Вважає відмову відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку, зазначену в рішенні від 23 січня 2020 року № 54/2020-62, та надання дозволу на розробку технічної документації за рішенням від 21 травня 2019 року № 47/2019-155 неправомірною і такою, що обмежує його право на безоплатну приватизацію земельних ділянок. Просить ухвалити рішення про визнання його власником земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель та площею 0,08 га для особистого підсобного господарства, які відповідно до виготовлених на його ім`я планово картографічних матеріалів розташовані в селі Вишнів.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 12 листопада 2021 року в задоволенні позову у цій справі відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення необґрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, також посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що документом, який посвідчує право власності позивача на спірні земельні ділянки є рішення сільської ради № 50 від 26.12.1997, зазначене рішення є чинним. З посиланням на ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вважає, що право власності на земельні ділянки набуте у встановленому законом порядку, відповідно до законодавства на момент набуття, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законодавством не може набути таке право, не здійснила переоформлення цього права в інший правовий титул. Право зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства. Просить рішення суду першої інтанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач Вишнівська сільська рада подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що земельні ділянки щодо яких виник спір є землями комунальної власності, оскільки ОСОБА_1 технічну документацію не розробляв, будь-яких дій щодо реєстрації земельних ділянок не здійснював. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач подав до Волинського апеляційного суду заяву про розгляд справи судом апеляційної інстанції за його відсутності та за відсутності його представника адвоката Литвинюка А. М., вимоги апеляційної скарги підтримує повністю.

Відповідач Вишнівська сільська рада також подала клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, вимоги апеляційної скарги не визнає.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за таких обставин не здійснювалось, відповідно до ст. 247 ЦПК України.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26 грудня 1997 року № 50 відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 позивачу ОСОБА_1 безкоштовно передано у приватну власність дві земельні ділянки: площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель; площею 0,08 га для ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням Вишнівської сільської ради від 23 листопада 2009 року № 23/3 уточнено цільове призначення наданих громадянам за вищевказаним рішенням земельних ділянок. Позивачу ОСОБА_1 передані у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га і для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га.

У 2009 році на замовлення позивача був виготовлений планово-картографічний матеріал - додаток до акту вибору та обстеження земельної ділянки ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту села Вишнів Вишнівської сільської ради, який погоджений начальником Любомльського районного відділу земельних ресурсів, головним архітектором району та Вишнівським сільським головою. За цим планово-картографічним матеріалом загальна площа земельної ділянки становить 0,33 га, з яких: забудовані землі - 0,25 га, рілля - 0,08 га.

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови Вишнівської об`єднаної сільської територіальної громади Сущика В.С. із заявою, у якій просив розглянути питання про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації для приватизації цих земельних ділянок в натурі та отримав відповідь від 29 грудня 2017 року № 860/216 відповідно до якої земельна ділянка під житловим будинком в селі Вишнів надавалась позивачу площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і зазначена в будівельному паспорті. Відповідно до розділу 10 пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України для передачі у приватну власність даної земельної ділянки позивачу необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з встановленням реальної площі, якою він користується та винесенням межових знаків відповідно до виготовленої технічної документації. Дану технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) необхідно подати на затвердження на чергову сесію сільської ради з метою присвоєння земельній ділянці адреси та затвердження кадастрового номера. Крім цього, земельна ділянка площею 0,08 га для ведення особистого підсобного господарства надана позивачу згідно з рішенням сільської ради № 50 від 26 грудня 1997 року не прилягає до земельної ділянки наданої йому під забудову.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року дії голови Вишнівської об`єднаної сільської територіальної громади Сущика В.С. щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 04 грудня 2017 року про розгляд питання про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації для приватизації земельних ділянок визнано протиправними. Зобов`язано голову Вишнівської ОТГ Сущика В.С. передати на розгляд компетентного органу громади заяву ОСОБА_1 від 04 грудня 2017 року про дачу дозволу на виготовлення технічної документації для приватизації земельних ділянок. Підставою для ухвалення такого судового рішення слугувало порушення сільським головою порядку розгляду заяви ОСОБА_1 , оскільки цю заяву він розглянув одноособово, хоча у відповідності до вимог ст.ст. 12, 118 ЗК України, ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 22 Закону України «Про землеустрій» повинен був передати на розгляд компетентного органу громади - Вишнівській сільській раді, яка у свою чергу повинна була розглянути її та прийняти у місячний строк за результатом розгляду відповідне рішення: або про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (з попереднім уточненням розмірів земельних ділянок в натурі), або про мотивовану відмову у його наданні. Надання дозволу або мотивована відмова у наданні такого дозволу оформляється рішенням відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У зв`язку з таким рішенням суду Вишнівська сільська рада 05 вересня 2018 року прийняла рішення № 39/2018-42 про проведення інвентаризації кварталу забудови біля домогосподарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням від 21 травня 2019 року № 47/2019-155 Вишнівська сільська рада затвердила технічну документацію щодо інвентаризації земель кварталу забудови біля домогосподарств ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в селі Вишнів Любомльського району Волинської області. На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічних документацій по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2104 га в АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га в урочищі «за горкою» Любомльського району Волинської області.

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га, яка була відведена йому згідно погоджених планово-картографічних матеріалів.

На цю заяву Вишнівська сільська рада рішенням від 23 січня 2020 року № 54/2020-62 відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку із тим, що генеральним планом села Вишнів зазначена у графічних матеріалах територія не передбачена для ведення особистого селянського господарства.

12 червня 2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж переданих йому у власність рішенням Вишнівської сільської ради від 26 грудня 1997 року № 50 земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду цієї заяви Вишнівська сільська рада рішенням від 10 липня 2020 року № 59/2020-171 рекомендувала ОСОБА_1 розробити технічні документації по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Вишнівської сільської ради від 21 травня 2019 року № 47/2019-155.

Земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,08 га для ведення особистого підсобного господарства були передані позивачу у власність рішенням виконавчого комітету Вишнівської сільської ради від 26 грудня 1997 року № 27.

За ст. 23 ЗК України 1990 року, чинного на дату прийняття сільською радою вказаного рішення, право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Приватизація земельних ділянок на той час була передбачена постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року №2200-XII «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» та Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок».

Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

У пункті 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року N 3613-VI було визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою, сьомою, дев`ятою, десятою статті 791 ЗК України у діючій редакції, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

В абзаці 3 статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування та не оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови встановлення факту відсутності відомостей про речові права інших осіб на таку земельну ділянку в Державному земельному кадастрі.

Позивач не розробив технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства. Позивач може скористатись своїм правом шляхом звернення до органу місцевого самоврядування з заявою про надання дозволу виготовити технічну документацію із землеустрою щодо спірних земельних ділянок та подальшої реєстрації права власності на них, після погодження меж та визначення точної площі. Зазначені дії, які визначені Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій» не можуть бути підмінені судом.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання права; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як встановлено судом першої інстанції у справі, частина земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та уся земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, на які претендує позивач, на сьогоднішній день перебувають у власності інших громадян.

Тобто в цій справі вимога позивача не підтверджена реальністю існування права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що правильним способом захисту у спірних правовідносинах між сторонами є оспорення (визнання недійсними) рішень Вишнівської сільської ради від 21 травня 2019 року № 47/2019-155, від 23 січня 2020 року № 54/2020-62, якими фактично позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації на земельні ділянки згідно його заяв, а також при необхідності оспорення рішень, які в подальшому слугували підставою для виготовлення документації і реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за іншими громадянами із скасуванням реєстрації такого права.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді