ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8414/19
провадження № 2/753/2481/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Вітомському О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , 3-тя особа: ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивачу ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильченко Л.О. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2017 року належала на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . 28.04.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до п.1 якого ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 4 546 доларів США, що еквівалентно 118 200 грн. Фактично в руки позивач отримав 1 000 доларів США, але він був згоден підписати саме такий зміст договору у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, оскільки його отчим був хворий і йому треба були кошти на його лікування. 3.05.2018 року ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7 , скориставшись тим, що позивач перебуває в стані алкогольного сп`яніння, ввівши його в оману та пояснивши, що в забезпечення договору позики необхідно укласти договір іпотеки, насправді підготували та надали для підписання ОСОБА_4 договір дарування частини квартири останнього. Позивач, перебуваючи в тяжкому матеріальному стані, введений ОСОБА_6 в оману, не маючи бажання дарувати частину квартири, підписав вказаний договір. Далі ОСОБА_6 , виконавши вимоги ст.362 ЦК України, подарувала свою частку спірної квартири ОСОБА_8 . Оскільки позивач не мав волевиявлення на дарування спірного нерухомого майна, був в стані алкогольного сп`яніння, був введений в оману ОСОБА_6 , тому просять витребувати у відповідача на користь позивача 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що договір дарування був укладений згідно чинного законодавства і був посвідчений приватним нотаріусом, який роз`яснив позивачу норми чинного законодавства щодо його укладення. Крім того, позивач та його представник не довели суду, що ОСОБА_4 до укладення договору дарування частини квартири не мав особистого волевиявлення, був введений в оману, перебував в тяжкому матеріальному становищі і в стані алкогольного сп`яніння на час підписання правочину. На день розгляду справи договір дарування є чинним, не скасованим, не визнаним недійсним, тому підстав для витребування частини спірного нерухомого майна немає, оскільки відповідач ОСОБА_8 є його законним власником.

3-тя особа: ОСОБА_6 в судовому засіданні просив позов задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні поясненням позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 .

Заслухавши позивача, представників сторін, 3-ю особу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як встановлено судом, позивачу ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильченко Л.О. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2017 року належала на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Вказана інформація міститься в договорі дарування частини квартири від 3.05.2018 року (а.с.11; 106).

28.04.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до п.1 якого ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 4 546 доларів США, що еквівалентно 118 200 грн. (а.с.9-10).

За приписами ч.1-2, ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

3.05.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був укладений договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. і зареєстрований у реєстрі за №820, за змістом якого ОСОБА_4 подарував безоплатно ОСОБА_7 належну йому на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.11; 106). За змістом п.9-11 вказаного договору вбачається, що дарувальник ( ОСОБА_4 ) і обдарований ( ОСОБА_7 ) спільно підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованого вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру; дарувальник стверджує, що дарування здійснено за його доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального.

Позивач ОСОБА_4 не заперечував в судовому засіданні, що він перечитав зміст вказаного договору і особисто підписав його. 3.05.2018 року о 16-30 годин приватним нотаріусом Рогач В.В. даний договір було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 25984029 (а.с.107).

В подальшому, 15.02.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. посвідчила договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 і зареєструвала у реєстрі за №296, за яким власником даної частки квартири, що належала позивачу, стала ОСОБА_8 , відповідач по справі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.15-18).

Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч.1-2, ст.16 ЦК Українни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права.

У відповідності до ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.1, ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як регламентує ч.1-2, ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як наголошує ч.1, ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами ч.1, ст.388 ЦК України наголошує, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вказує п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 7.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав"застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пункт 21 цієї Постанови зазначає, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. А п.25 роз'яснено, що До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Позивач та його представник стверджували у судовому засіданні, що ОСОБА_4 в один день, тобто 3.05.2018 року уклав договір позики грошових коштів і договір іпотеки, як йому розказав позичальник і як він сам і уявляв, крім того позивач перебуває в стані алкогольного сп`яніння під час підписання вказаних договорів і не розумів, що він підписує, крім того позивач, перебуваючи в тяжкому матеріальному стані, маючи необхідність у отриманні грошових коштів, не маючи бажання дарувати частину квартири, підписав вказаний договір дарування частини квартири. Тому і просять витребувати у відповідача належну йому частину спірної квартири.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки вказані позивачем та його представником обставин дарування ОСОБА_4 частини спірної квартири не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні в розумінні ст.76-80 ЦПК України, частково суперечать змісту позову, спростовуються змістом самого договору дарування, а сам правочин переходу права власності від 3.05.2018 року є чинним, не скасованим, не визнаний у судовому порядку недійсним, тому підстав для витребування у відповідача на користь позивача 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 у суду немає. Таким чином, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.9, ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суд в повному обсязі відмовляє у задоволенні позову, тому в даному випадку необхідно скасувати і заходи забезпечення позову у вигляді ухвали судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 17.05.2019 року про накладення арешту на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ст.133; 141 ЦПК України так як суд відмовляє у задоволенні позову позивачу, тому не підлягає і задоволенню його вимога про стягнення з відповідача на його користь 2688 грн. 24 коп. судового збору, сплачених ним при зверненні до суду.

Керуючись ст.2; 4-5; 10; 12-13; 76-80; 81-82; 133; 141; 158; 258-259; 263-265ЦПК України, на підставі ст.41 Конституції України, ст.15-16; 319; 321; 328; 387; 388 ЦК України, п.19; 21; 25 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 7.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , 3-тя особа: ОСОБА_6 про витребування майна - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння, стягнення 2688 грн. 24 коп. судового збору відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді ухвали судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 17.05.2019 року про накладення арешту на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя :