Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Чорною В.А., Шелудько В.А.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником автомобіля марки «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 . 15 квітня 2020 року за адресою: вул. Ентузіастів, 7/3 в м. Києві між його сином та його колишньою дружиною відбувся конфлікт, в результаті чого його син завдав механічні пошкодження автомобілю «Nissan Micra» державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності відповідачу. З метою врегулювання конфлікту позивач разом зі своєю дружиною прибув на своєму автомобіля за вказаною адресою. Однак, врегулювати конфлікт не вдалося, натомість відповідач, висловлюючись нецензурною лайкою та погрожуючи фізичною розправою сину позивача, умисно пошкодив належний позивачу автомобіль, а саме, розбив вітрове скло, скло лівої та правої передніх та задній дверей, та інше. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 677/12-20 від 16 квітня 2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 становить у розмірі 21 556,08 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 становить у розмірі 54 754,39 грн., ринкова вартість автомобіля «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 - 213 353,87 грн. Крім того, такими діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000,00 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження його автомобіля у розмірі 78 810,47 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

02 лютого 2022 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що відповідач сам кричав, що пошкодив йому автомобіль лопаткою. Позивач не звертався до правоохоронних органів. Йому відомо, що звертався його син, є талон-повідомлення про реєстрацію заяви. Якби відповідач не вимагав виконання рішення про відшкодування шкоди, то він би не звертався з позовом.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги та пояснення позивача підтримала повністю. Пояснила, що квитанціями підтверджується оплата вартості матеріалів та виконаних робіт з відновлювального ремонту.

Відповідач позов не визнав. Пояснив, що 15 квітня 2020 року між свідком та його дружиною-донькою відповідача - сталася сварка. Відповідач зателефонував батькам свідка, які приїхали на своєму автомобілі. Вони разом погрузили речи сина позивача у автомобіль позивача, але з технічних причин автомобіль залишився біля будинку. Позивач із застосуванням сили посадив сина у свій автомобіль. Потім приїхала поліція і забрала сина позивача до дільниці, а коли відпустили, він знову повернувся до квартири дружини. Він змушений був повертатися до квартири доньки. По дорозі він знову викликав поліцію. Біля 21-00 години під`їхав до будинку, зупинив свій автомобіль на проїзній частині, вискочив та побіг до сина позивача, який на його очах шкодив автомобіль його доньки, який придбано відповідачем: наніс 8 ударів по лобовому склу. Він схватив його за руку та між ними сталася бійка. В цей час під`їхала донька разом з поліцією. Після цього він забрав свій автомобіль з проїзної частини, поставив між будинками та повернувся до автомобіля поліції. До автомобілю підійшов позивач і став говорити про пошкодження його автомобіля. Відповідач звернув увагу позивача, у якому стані знаходиться його син ОСОБА_5 та повідомив про пошкодження автомобіля його доньки.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримала пояснення відповідача.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що з відповідачем знаходиться у неприязних стосунках. 15 квітня 2020 року між свідком та його дружиною-донькою відповідача- сталася сварка. Відповідач зателефонував батькам свідка, які рознервувалися і приїхали на своєму автомобілі. Батько свідка із застосуванням сили посадив його у свій автомобіль. Потім приїхала поліція і забрала його до дільниці, а коли відпустили, він повернувся до квартири дружини, щоб з`ясувати деякі обставини. Дружина вибігла з квартири, свідок побіг за нею. Біля під`їзду побачив автомобіль дружини та залізним предметом пошкодив на ньому два скла. В цей час відповідач на великій швидкості проїхав мимо нього до автомобіля батька-позивача по справі- та лопаткою пошкодив його автомобіль: спочатку задню частину, потім правий бік та лобове скло. Свідок був шокований такою поведінкою. В той день про це він не повідомив поліцію, сподівався мирно вирішити це питання.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач є батьком його дружини. З відповідачем будь-яких стосунків не було. Коли під`їхали до автомобіля позивача, то побачили пошкоджене на ньому скло. Відповідач особисто сказав свідку, що пошкодив цей автомобіль за пошкоджений його автомобіль. Поліцію викликали на сімейний конфлікт. Свідок говорив позивачу про необхідність написання заяви.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що є дружиною позивача. Між нею та відповідачем неприязні стосунки. Відповідач особисто говорив, що розбив скло на автомобілі позивача. Вона особисто не бачила як автомобіль було пошкоджено та не бачила лопатки.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідач є її батьком, позивач - батько її чоловіка. Між нею та чоловіком стався конфлікт. Його батьки забрали речі чоловіка, намагалися його заспокоїти. Тоді поліція забрала чоловіка. Однак він в неадекватному стані повернувся з поліції до квартирі і вона змушена була зателефонувати батькові-відповідачу по справі, та побігла по дільничного. Коли з поліцією повернулася до будинка, її автомобіль був пошкоджений. Після приїзду поліції приїхав позивач.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідач по справі є її чоловіком, який сказав батькам ОСОБА_5 , щоб приїхали та забрали речі. Вони допомогли їм погрузити речі сина в автомобіль позивача. Коли їх син підходив до під`їзду, вони його зупинили. Між ними сталася сутичка, вони викликали поліцію. Його мати теж викликала поліцію. Пізніше донька зателефонувала і повідомила, що знову прийшов ОСОБА_5 до квартири. Коли під`їхали до будинку, побачили, що Тарас б`є по автомобілю, почали його відганяти на доріжку, сталася сутичка. Через 5 хвилин приїхала поліція, а потім батьки ОСОБА_5 . В руках чоловіка не було будь-яких предметів. Коли під`їхали, то спасали своє майно.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивач є власником автомобіля марки «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 (а.с. 24).

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 677/12-20 від 16 квітня 2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 становить у розмірі 21 556,08 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 становить у розмірі 54 754,39 грн., ринкова вартість автомобіля «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 - 213 353,87 грн. (а.с. 11-47).

Згідно листа Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 07 травня 2020 року позивача повідомлено, що управлінням поліції прийнято рішення згідно Закону України «Про звернення громадян» по матеріалам за заявою ОСОБА_1 (а.с. 9, 10).

Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження його автомобіля у розмірі 78 810,47 грн.

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях.

Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач здійснив умисне пошкодження належного йому автомобіля, а саме, розбив вітрове скло, скло лівої та правої передніх та задній дверей, та інше.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача ОСОБА_4 скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнала повністю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фіксації факту нанесення відповідачем матеріальної та моральної шкоди позивачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували протиправність поведінки відповідача, докази вини відповідача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, що є обов`язковою умовою настання відповідальності. Натомість рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року ухвалено про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду, яку було завдано 15 квітня 2020 року.

На підтвердження відзиву представник відповідача надала суду лист Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13 серпня 2020 року, відповідно до якого управлінням поліції прийнято рішення згідно Закону України «Про звернення громадян» по матеріалам за заявою ОСОБА_3 з приводу пошкодження скла автомобіля «Nissan Micra» державний номер НОМЕР_2 зятем ОСОБА_5 (а.с. 74-80), постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року про визнання відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 81-82), терміновий заборонний припис серії АА № 005836 строком на 10 діб відносно ОСОБА_5 у зв`язку з вчиненням домашнього насильства шляхом зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи та заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи (а.с. 83), рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 30 600 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп. (а.с. 84-88).

Представник позивача ОСОБА_2 скористалася своїм правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якого зазначила, що саме свідки в судовому засіданні підтвердять факт спричинення відповідачем матеріальної шкоди позивачу, яка полягає у пошкодженні його автомобіля.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визнає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити(реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнання права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16.

Судом встановлено, що 15 квітня 2020 року пошкоджено автомобіль марки «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 , власником якого є позивач.

Позивач стверджував про скоєння відповідачем неправомірних дій, посилався на заяву-повідомлення та пояснення допитаних свідків.

Так, свідок ОСОБА_5 не заперечував пошкодження ним у вказаний відповідачем та підтверджений свідком ОСОБА_9 час автомобіля своєї дружини. При цьму свідок пояснив, що відповідач не зупинився біля нього, а проїхав до автомобіля батька-відповідача по справі - та лопаткою пошкодив цей автомобіль.

Однак жодний з допитаних свідків не підтвердив пояснення свідка ОСОБА_5 про наявність у відповідача лопатки. Також відсутні в матеріалах справи будь-які докази на підтвердження наявності у відповідача на місці події лопатки.

Більш того, позивач, свідок ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не були присутні під час пошкодження автомобіля позивача.

Позивач, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 лише стверджували, що начебто особисто відповідач повідомив їм про пошкодженням ним лопаткою автомобіля позивача.

Відповідач не визнав обставини про особисте повідомлення позивача та свідків про пошкодження ним автомобіля позивача. Додатково пояснив, що на повідомлення позивача про пошкодження його автомобіля звернув увагу на стан їхнього сина - свідка ОСОБА_5 , який пошкодив автомобіль відповідачу.

Оскільки в деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, тому на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

На підтвердження своїх заперечень відповідач посилався на пояснення свідка ОСОБА_9 , яка була присутня під час подій щодо пошкодження автомобіля доньки та пояснила, що вони захищали своє майно, тому відтягували сина позивача - свідка ОСОБА_5 від автомобіля їхньої доньки до приїзду поліції.

Аналізуя пояснення позивача та вказаних свідків суд бере до уваги, що допитані свідки ОСОБА_5 - син позивача та ОСОБА_8 - дружина позивача заявили суду про знаходження в неприязних стосунках з відповідачем.

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 30 600 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп. за пошкодження автомобіля «Nissan Micra» державний номер НОМЕР_2 .

Не є належним та допустимим доказом заява-повідомлення, оскільки відсутня інформація про пошкодження відповідачем автомобіля марки «KIA SOUL» державний номер НОМЕР_1 , власником якого є позивач.

Наряд поліції був викликаний у зв`язку із сімейним конфліктом, позивач не заявив поліції про пошкодження відповідачем його автомобіля.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності щодо встановлення фактичних обставин справи, та враховує пояснення свідка ОСОБА_11 , які демонструють реальний стан речей у цій справі, та відхиляє пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які використовуються позивачем з метою формування хибного (переважно на його користь) уявлення суду щодо обставин справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у спричиненні шкоди судом не встановлено, тому у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 10 000 грн. 00 коп.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, тому вони задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 16, 21, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, п.п. 3, 5, 7, 9 постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 лютого 2022 року.

Суддя Н.Є.Арапіна