ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року

м. Харків

Справа № 638/9751/20

Провадження №22-ц/818/260/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічник Н.В.,

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Цвірюка Д.В.,

УСТАНОВИВ :

Шістнадцятого липня 2020 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що з 09.02.2018 по 28.11.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини сторони у справі почали проживати окремо, син залишився проживати з ОСОБА_1 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2020 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від усіх видів доходу. На час подачі позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання та виховання сина, не спілкується з сином, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не цікавиться його станом здоров`я, матеріальну допомогу на його утримання не надає. ОСОБА_2 не забезпечує сину необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Відповідач не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків. ОСОБА_2 не має поважної причини не виконувати свої батьківські обов`язки. У ОСОБА_1 виникають труднощі зі зміною місця реєстрації та виїздом за кордон на відпочинок, оскільки цьому заважає відсутність згоди відповідача.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачкою на виконання свого процесуального обов`язку не надано належних доказів на підтвердження своєї позиції щодо свідомого нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини. Отже, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 надала достатньо належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Суд з наданих позивачем доказів взяв до уваги лише висновок Департаменту служби у справах дітей, однак не врахував інформацію надану Шевченківським ВДВС у м. Харкові про заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , що існує оскільки відповідач жодного разу не платив аліментів. Висновок суду про те, що висновок Департаменту служби у справах дітей не ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні фактичних обставин, не відповідає дійсності. Під час підготовки зазначеного висновку департаментом був надісланий запит до Шевченківського ВДВС щодо наявності заборгованості у відповідача зі сплати аліментів, відповідач був запрошений до Департаменту служби у справах дітей для проведення співбесіди, проведене спілкування з позивачкою щодо участі відповідача у вихованні дитини, проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР. Крім того, суд не врахував інформацію, надану Міністерством оборони України, Слобідським відділом поліції ГУНП в Харківській області. Відповідач не заперечував проти позову, не з`явився на неодноразове запрошення до Департаменту служби у справах дітей на співбесіду, документів та пояснень не надав, що свідчить про його незацікавленість у житті сина. Крім того, ОСОБА_2 не скористався правами, наданими йому в суді першої інстанції статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), що також свідчить про те, що його не турбує питання батьківства та дитина. Представник позивача, посилаючись на рішення по справі « Манчур проти України» від 16.07.2015, зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які мають переважати над інтересами батьків. З огляду на це вказівка у документах на відповідача, як батька дитини, створює необґрунтовані складнощі для виїзду за кордон та зміну місця реєстрації дитини, здійснення операцій по управлінню майном дитини, оформлення послуг супроводу дитини авіатранспортом. Крім того, при влаштуванні дитини до школи необхідна згода обох батьків.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений законом строк до суду не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши цивільну справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1,3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено судовим розглядом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.02.2018 по 28.11.2019 (а.с. 9-11).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13-16).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2020 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8).

З відповіді «Інформаційних судових систем» від 20.07.2020 вбачається, що у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , не зареєстрований (а.с. 22).

З довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 30.07.2020 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , знявся 03.05.2018, за документом, що посвідчує особу НОМЕР_1 (а.с. 24).

З листа-відповіді №116/9/кц/5/3158 від 15.06.2020 за підписом начальника кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України вбачається, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в списках громадян інших держав, які проходять військову службу у Сухопутних військах Збройних Сил України, не перебуває (а.с. 17).

З відповіді Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 11.06.2020 № 62/74аз вбачається, що ОСОБА_2 із заявами та повідомленнями щодо неправомірних дій з боку гр. ОСОБА_1 не звертався та у розшуку не перебуває (а.с. 18).

Згідно з висновком №197 від 17.03.2021, наданим Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, який діє від імені органу опіки та піклування в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 72-73).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу (надалі СК) України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , позивач посилалася, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не приймає участі у житті дитини, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з дитиною.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При цьому за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19.

Харківський апеляційний суд уважає, що матеріалами цивільної справи № 638/9751/20 доведене винне свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина.

З наявних у справі доказів убачається, що відповідач ОСОБА_2 не має паспорта громадянина України, не зареєстрований у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків. Знявшись 03.05.2018 з місця реєстрації у м. Харкові, ОСОБА_2 іншого місця проживання у м. Харкові не зареєстрував, ОСОБА_1 місця свого проживання не повідомив, не залишив іншої контактної інформації. З народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні відомості, що відповідач цікавився життям сина, надавав йому матеріальну допомогу та сприяв його духовному розвитку. При цьому доказів того, що ОСОБА_1 чинила перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином, немає.

Отже, за відсутності належних даних про місце знаходження громадянина іншої держави ОСОБА_2 й неможливості дізнатися про його ставлення до утримання та виховання сина, відсутності відповідача у житті сина, фізично, духовно, матеріально, суд уважає, що збереження батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 зашкодить інтересам дитини та не сприятиме його гармонійному розвитку. Збереження батьківських прав за особою, відсутньою у житті сина, без можливості встановити його місцеперебування, створить почуття невизначеності у житті дитини, ускладнить її можливий виїзд за кордон або зміну місце реєстрації. Такий стан невизначеності не сприятиме нормальному психічному та емоційному розвитку дитини.

Тому Харківський апеляційний суд уважає, що задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, заочне рішення від 28.04.2021 - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді - О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук