Провадження №2/447/189/22
Справа №447/4109/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

31.01.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні у м. Миколаїв Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Новороздільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2, третя особа: Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, про скасування наказу про відсторонення, допущення до роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 .

Процесуальні дії у справі.

22.12.2021 ОСОБА_1 пред`явила позов до Новороздільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2, третя особа: Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, про скасування наказу Новороздільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Новороздільської міської ради Львівської області №01-02/134 від 22.11.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 », допущення до роботи та стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи з 22.11.2021 до дня фактичного допуску до виконання посадових обов`язків. Крім того, позивач просила покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування позову позивач покликалася на те, що з 01.09.1986 вона перебувала на посаді вчителя початкових класів Новороздольської СШ №2 та з 01.09.2021 переведена на посаду асистента вчителя (інклюзивного навчання) за строковим трудовим договором з 01.09.2021 по 08.06.2022. 29.10.2021 позивачку повідомлено про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 або надання довідки про абсолютні протипоказання до проведення профілактичного щеплення. 22.11.2021 на підставі оспорюваного наказу її було відсторонено від здійснення роботи з 22.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. З 05.11.2021 по 19.11.2021 позивачка хворіла та отримала листок непрацездатності. У березні 2021 року позивачка перехворіла на COVID-19, вказала, що після перенесеної хвороби мала ряд проблем зі здоров`ям. Крім того, посилається на те, що трудовим договором, наказом про прийняття на роботу та посадовою інструкцією, якою керується позивачка, не передбачено необхідності наявності у такої профілактичного щеплення проти COVID-19. Вважає, що оспорюваний наказ підлягає скасуванню, оскільки він є незаконним та таким, що грубо порушує конституційні, природні та професійні права.

Ухвалою від 23.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

14.01.2022 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача директор Новороздільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19 на підставі Наказу МОЗ України №2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України №595 від 16.09.2011 (у редакції наказу МОЗ України від 11.10.2019 №2070). На виконання вимог вищевказаного Наказу №2153 від 04.10.2021, 29.10.2021 позивачку було поінформовано щодо наявності обов`язкового щеплення від COVID-19 з 08.11.2021, а якщо маються абсолютні протипоказання, то необхідно подати довідку про таке. Позивачка була ознайомлена з таким наказом, що підтверджується її підписом на такому. Вказав, що позивачкою не було надано документу, що б підтверджував наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, вона не здійснила таке щеплення, крім того, не надала довідки щодо наявності протипоказань до такого щеплення відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ України від 16.09.2021 №595. Таким чином, представник відповідача вважає наказ Новороздільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 «Про відсторонення від роботи Алли Серафин» №01-02/134 від 22.11.2021 законним та обґрунтованим. Крім цього, представник відповідача посилався на те, що бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

21.01.2022 на електронну пошту суду та 26.01.2022 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, у яких її представник просила задоволити позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 , оскільки наказ Новороздільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 «Про відсторонення від роботи Алли Серафин» №01-02/134 від 22.11.2021 є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки грубо порушує конституційні, природні та професійні права останньої. Представник третьої особи покликається на те, що не встановлено порядку та термінів проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вакцинація від такої хвороби є добровільною для усіх груп населення на підставі Наказу МОЗУ «Про затвердження Дорожньої карти з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19». Крім того, згідно статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у такій не міститься виду профілактичного щеплення від інфекційної хвороби COVID-19, а відсторонення від працівника від роботи за таких обставин можливе лише за поданням посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби на підставі ч. 3 ст. 27 «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

26.01.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач заперечила наведені доводи представника відповідача. Зазначила, що відповідач хибно трактував чинне законодавство, що спричинило помилкове розуміння норм матеріального права та негативні наслідки, у вигляді відсторонення. Позивач вважає нормативні акти КМУ та МОЗ України, які стали підґрунтям для її відсторонення від роботи нелюдськими, антизаконними та антиконституційними. Крім того, вказала, що у відповідача немає підтверджень того, що вона відмовлялася від проведення щеплення.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила такий задоволити з підстав, наведених у такому та відповіді на відзив. Вказала, що роботодавцем не було дотримано двомісячного терміну попередження про зміну істотних умов праці (ст. 32 КЗпП України), які повинні були розпочатися з 08.11.2021, у зв`язку із набранням чинності пункту 19 Постанови КМУ №1096 та Наказу МОЗ України №2153.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Суд встановив:

Відповідно до копії наказу Новороздільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 «Про переведення ОСОБА_1 » №01-02/87 від 01.09.2021, позивачку було переведено з посади вчителя початкових класів на посаду асистента вчителя (інклюзивного навчання) за строковим трудовим договором з 01.09.2021 до 08.06.2022 (а.с. 13).

Згідно повідомлення Новороздільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 від 29.10.2021 №02-05/17 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», позивачку ОСОБА_1 на підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 та п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, було повідомлено про необхідність надання документу, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затверджених Наказом МОЗ №595 від 16.09.2011. Із вказаним повідомленням позивачка ознайомилася під особистий підпис у той же день (а.с. 14).

Відповідно до наказу Новороздільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 від 22.11.2021 №01-02/134 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 », позивачку було відсторонено від роботи з 22.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с. 15).

З вищевказаним наказом позивачка ознайомилася 22.11.2021 під особистий підпис (а.с. 15).

Оцінка суду.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожна людина має природне невід`ємне і непорушне право на охорону здоров`я. Суспільство і держава відповідальні перед сучасним і майбутніми поколіннями за рівень здоров`я і збереження генофонду народу України, забезпечують пріоритетність охорони здоров`я в діяльності держави, поліпшення умов праці, навчання, побуту і відпочинку населення, розв`язання екологічних проблем, вдосконалення медичної допомоги і запровадження здорового способу життя.

Відповідно до ст. 1 вищевказаного закону, законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Статтею 5 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

У пунктах а, б, г ст. 10 вказаного Закону встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклування про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення, виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно статті 43 Конституції України, право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується.

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Статтею 27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначено, що профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За п. «й» ч. 1 ст. 41 вищевказаного закону до повноважень головних державних санітарних лікарів АР Крим, областей, районів, міст, районів у містах та їх заступників, головних державних санітарних лікарів на транспорті та їх заступників у межах відповідних територій (об`єктів транспорту) віднесено визначення необхідності профілактичних щеплень та інших заходів профілактики у разі загрози виникнення епідемій, масових отруєнь та радіаційних уражень.

Таким чином, профілактичні щеплення є одним з засобів реалізації протиепідемічних заходів, спрямованих на забезпечення санітарного благополуччя населення з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, а описані вище нормативні акти є формою реалізації норм Конституції України у сфері охорони здоров`я.

Постановою Головного державного санітарного лікаря України 26.08.2021 №9, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» затверджено протиепідемічні заходи у закладах освіти на період карантину у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), у яких вказано, що з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) у навчальному 2020-2021 році суб`єкти, що відповідальні за влаштування, утримання закладів позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (далі - заклади освіти), мають здійснювати свою діяльність з урахуванням вимог санітарного законодавства, вимог встановлених Кабінетом Міністрів України на період карантину та необхідності забезпечення належних протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання ускладнення епідемічної ситуації внаслідок поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають, зокрема, працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Наведеним наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України №595 від 16.09.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за №1161/19899 (у редакції наказу МОЗ України від 11.10.2019 №2070).

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 41-6 (який набрав чинності з 08.11.2021) постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236, від 09.12.2020, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонений. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відстороненню від роботи. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 01.04.2020 у справі №761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

На думку суду, у даному випадку відсторонення позивачки від роботи ґрунтувалось на вимогах закону, здійснено у спосіб, передбачений законом, та за існування правових та фактичних підстав для такого відсторонення.

Щодо посилань позивачки на ту обставину, що відсторонення від роботи суперечить Конституції України, то суд вважає, що у даному випадку відсутнє порушення права позивачки на працю, визначене ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини.

Крім того, згідно статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Європейський суд з прав людини у своїй діяльності дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (рішення у справах «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» від 08.04.2021, «Соломахін проти України» від 15.03.2012).

Одночасно, у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №331/5291/19 (провадження № 61-17335св20) вказано, що вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту, а право позивачки на працю в шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

Крім цього, у постанові ВС від 17.04.2019 у справі №682/1692/17, провадження №61-8263св18, Суд прийшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

У цій справі індивідуальне право (інтерес) позивача протиставляється загальному праву (інтересу) інших учасників освітнього процесу на охорону здоров`я, оскільки будь-яке право об`єктивно кореспондується з обов`язками.

Держава, встановивши обов`язок відсторонення від роботи педагогічних працівників, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу.

Верховний Суд у постанові від 10.03.2021 у справі №331/5291/19 висловив правову позицію про те, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою.

Про необхідність забезпечення справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому, йдеться також у ряді рішень Європейського Суду з прав людини (рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland № 18131/91) та рішення у справі «Юханссон проти Фінляндії» (Johansson v. Finland № 10163/02).

Посилання позивачки на те, що щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19 не є обов`язковим щепленням, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки такими є лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, є безпідставними та спростовуються положеннями чинного законодавства, а саме вказаною статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», згідно яких обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань, окрім дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виконуваної ними роботи, в тому числі працівники освіти.

Щодо доводів позивачки про порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України, а саме недотримання умови повідомлення про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці, суд вважає неспроможними з огляду на таке.

Зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою допускається у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП). Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Незважаючи на те, що перелік істотних умов праці не є вичерпним, проте, визначаючи умови праці істотними, слід мати на увазі, що такі умови стосуються безпосередньо виконуваної працівником роботи та характеризують саме трудовий процес.

Якщо при розгляді трудового спору встановлено, що зміну істотних умов трудового договору провели не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, то таку зміну з урахуванням конкретних обставин суд визнає неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці (п. 31 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9).

Тобто, під змінами в організації виробництва і праці можна розуміти раціоналізацію робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо (п. 10 постанови Пленуму ВСУ №9).

Таким чином, зміну істотних умов праці допускають за умови, якщо це викликано змінами в організації виробництва і праці.

Відсторонення від роботи працівників у зв`язку із відмовою або ухиленням від вакцинації проти COVID-19 не викликано змінами в організації виробництва і праці, а обумовлено нормами санітарного законодавства.

У даному випадку, вакцинація не є змінами в організації виробництва і праці у розумінні ч. 3 ст. 32 КЗпП України, а лише умовою, за якої працівник допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Крім того, наслідки недотримання умов про вакцинацію у вигляді відсторонення від роботи відрізняються від наслідків незгоди із змінами істотних умов праці, якими є звільнення з посади.

Таким чином, право позивачки на працю у Новороздільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 було тимчасово обмежено у зв`язку з ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Однак, таке втручання у вказані права позивача ґрунтується на законі і є необхідним для охорони здоров`я учасників освітнього процесу. Досягнення цієї цілі є пріоритетним та виправдовує втручання у право ОСОБА_1 на працю. Таким чином, втручання у права позивача ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Отже, на підставі вищенаведеного, суд прийшов висновку про те, що позов до задоволення не підлягає, оскільки оспорюваний наказ є законним. Зважаючи на правомірність відсторонення позивача від роботи, безпідставними є вимоги про допущення до роботи та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов до задоволення не підлягає, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 3, 43 Конституції України, ст. 32, 46 КЗпП України, ст. 10, 12 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пунктом 3 Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого Наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153, ст. 141, 247, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Новороздільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2, місцезнаходження: пр. Шевченка, 11-в, м. Новий Розділ, Львівська область, 81652, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 22346650.

Третя особа Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, місцезнаходження: пр. Шевченка, 7, м. Львів, 79005, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02607769.

Повний текст рішення складено 10.02.2022.

Суддя Головатий А.П.