Справа № 661/2700/21
Провадження № 2/661/26/22
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

26 січня 2022 року

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі :

головуючої судді Бойко М.Є.,

за участю секретарів Кулик О.В., Стіпліної К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в м. Нова Каховка, Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат С`єдін Дмитро Володимирович, до Державного професійно-технічного навчального закладу «Новокаховське вище професійне училище», про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

05.07.2021 року адвокат С`єдін Д.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ директора ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ» 83/2-к від 21.08.2020 про звільнення позивача, поновити останнього на посаді майстра виробничого навчання ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ» з 21.08.2020 року, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 77052,36 грн. та моральну шкоду, спричинену позивачу незаконним звільненням з роботи, в розмірі 2000,00 грн. ; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що ОСОБА_1 01.09.2017 року був прийнятий на посаду майстра виробничого навчання до Державного професійно-технічного навчального закладу «Новокаховське вище професійне училище» за контрактом до 30.12.2017 року (наказ №100-к від 31.08.2017). Термін дії контракту продовжувався до 30.06.2018 року (наказ №3-к від 02.01.2018) та до 30.06.2019 року (наказ №93-к від 14.06.2018 року).

З 01.07.2019 року ОСОБА_1 переведений на постійне місце роботи: на посаду майстра виробничого (наказ директора ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ» №93-к від 14.06.2019 року).

23.07.2020 позивач був призваний на строкову військову службу та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 у Львівській області.

Згідно наказу директора ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ» № 83/2-к від 21.08.2020 року, ОСОБА_1 звільнено з посади майстра виробничого навчання на підставі п.4 ст.40 КЗпП України - за прогул без поважних причин, про що останній дізнався лише 28.05.2021 року, після отримання його представником відповіді на адвокатський запит та копії наказу про звільнення.

Оскільки ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу в особливий період, на нього розповсюджуються гарантії, встановлені ст. 119 КЗпП, на час військової служби за ним зберігаються місце роботи, посада та середній заробіток, крім того, така причина невиходу на роботу є поважною, а тому відповідач не вправі був звільняти його за прогул.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 16.08.2021 року провадження у справі було відкрито та її призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13.10.2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 зазначивши в обґрунтування таких заперечень наступне.

21.08.2020 року ОСОБА_1 був звільнений з посади майстра виробничого навчання в порядку та на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України - за прогул без поважних причин, оскільки, в порушення порядку, передбаченого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом» він не надав роботодавцю повістки встановленого зразку і не повідомив про свій призов до лав Збройних Сил України.

Також відповідач вважає,що позивач пропустив строк, встановлений ст. 233 КЗпП України для звернення до суду із позовом про вирішення трудового спору без поважних причин, оскільки, на адресу позивача та його представника освітнім закладом, засобами поштового зв`язку неодноразово направлялись звернення з вимогами до ОСОБА_1 з метою отримання трудової книжки працівника та ознайомлення з наказом про звільнення. Копія самого наказу також неодноразово була направлена як позивачу, так і його адвокату С`єдіну Д.В.,, який у своїх адвокатських запитах від 08 червня 2021 року на адресу закладу освіти завчасно його витребував .

Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди відповідач зазначив, що жодних доказів, які б підтверджували ступінь і характер таких моральних страждань ОСОБА_1 суду надано не було, а тому ці вимоги є необгрунтованими.

03.12.2021 року від представника позивача адвоката С`єдіна Д.В. до суду надійшла відповідь на відзив відповідача від 13.10.2021 року, в якому зазначено, що жодним з нормативно-правових актів не встановлено обов`язку працівника, якого призвали на строкову військову службу, надавати роботодавцю повістку про призов.

Натомість, Міністерство оборони України у листі 20.11.2015 №116/2/2/21362 надало роз`яснення, що відповідно до пункту 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» повідомлення про призов громадян України на строкову військову службу, призов на військову службу під час мобілізації надсилаються військовими комісаріатами у десятиденний строк.

Аргументи відповідача про вжиття роботодавцем всіх необхідних заходів щодо розшуку безвісно відсутнього працівника», на думку позивача, є нікчемними, оскільки не підтверджуються жодним фактичним доказом. Відповідачем лише складено акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.

Крім того, у відповіді на відзив зазначено, що органом первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, згода на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України не надавалась.

Адвокат також вказав, що, оскільки позивач з 23.07.2020 року був призваний на строкову військову службу та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 і 27 квітня 2021 року перебував за місцем служби за адресою: АДРЕСА_1 , він не міг отримати та не отримував копію наказу про своє звільнення від відповідача 27.04.2021 року, як про це стверджує останній, а підпис, який наявний на копії рекомендованого повідомлення з номером 333, належить не позивачу.

Отже, оскільки засвідчену копію наказу про звільнення представником позивача отримано лише 17.06.2021 після направлення адвокатського запиту від 08.06.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням з номером відправлення 982, який також відслідковується за даними сайту «Укрпошта», позивач вважає, що строк звернення до суду із даним позовом ним не пропущений.

Також, ОСОБА_1 до цього часу не повернуто трудову книжку, а аргументи про направлення йому 21.08.2020 року повідомлення про необхідність її отримати жодним письмовим доказом не підтверджуються.

Таким чином, адвокат С`єдін Д.В. вважає доводи відповідача про законність звільнення ним позивача безпідставними та необґрунтованими і просить позов задовольнити повністю.

У судове засідання сторони не з`явились, надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з частинами 4, 5 ст. 268 ЦПК України, рішення не проголошується, а датою його ухвалення є дата складення повного тексту судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 01.09.2017 року був прийнятий на посаду майстра виробничого навчання у Державному професійному-технічному навчальному закладі «Новокаховське вище професійне училище» ( далі ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ») за контрактом, до 30.12.2017, що підтверджується відповідним наказом №100-к від 31.08.2017 року.

Згідно наказу №3-к від 02.01.2018 року термін дії контракту з позивачем продовжувався до 30.06.2018 року, а наказом №93-к від 14.06.2018 року його термін продовжено до 30.06.2019 року.

З 01.07.2019 року наказом директора ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ» №93-к від 14.06.2019 року ОСОБА_1 був переведений на постійне місце роботи, на посаду майстра виробничого навчання.

23.07.2020 року Позивач був призваний на строкову військову службу та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 ст. Старичі Львівської області.

Відповідно до доповідної записки старшого майстра виробничого навчання ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ» ОСОБА_2 від 17.08.2020 року ОСОБА_1 після щорічної відпустки не приступив до виконання своїх функціональних обов`язків, на робочому місці відсутній, на телефонні дзвінки не відповідає.

17 серпня 2020 року, 18 серпня 2020 року, 19 серпня 2020 року, 20 серпня 2020 року та 21 серпня 2020 року комісія у складі трьох осіб (заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_3 , старший майстер виробничого навчання ОСОБА_2 , юрисконсульт ОСОБА_4 ) склала акти про відсутність на роботі майстра виробничого навчання ОСОБА_1 без поважних причин з 08.00 год до 17.00 год (впродовж усього робочого дня) 17.07.2020 року, 18.08.2020 року, 19.08.2020 року, 20.08.2020 року та 21.08.2020 року.

Згідно наказу директора ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ» № 83/2-к від 21.08.2020 року ОСОБА_1 з 21.08.2017 року було звільнено з посади майстра виробничого навчання на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул з 17 серпня по 21 серпня без поважних причин.

21.08.2020 року Укрпоштою Державний професійно-технічний навчальний заклад «Новокаховське вище професійне училище», як стверджує відповідач, надіслав позивачу звернення разом з копією наказу про звільнення, актів про відсутність його на роботі і доповідних записок з листом про пояснення причин своєї відсутності на роботі, вимогу про отримання трудової книжки, надання відомостей про ознайомлення із наказом про звільнення.

Відомості про вручення цього повідомлення позивачу відсутні.

26 квітня 2021 року Державний професійно-технічний навчальний заклад «Новокаховське вище професійне училище» також надіслав листом з рекомендованим повідомленням на адресу позивача копію наказу про звільнення та повідомлення про необхідність отримання працівником ОСОБА_1 трудової книжки.

Відомості про вручення цього повідомлення позивачу також відсутні.

Крім того, в цей час позивач проходив військову службу у військовій частині у Львівській області, що відповідачем визнається та не заперечується.

Як зазначено у відповіді адвоката С«єдіна Д.В. на відзив на позовну заяву засвідчену копію наказу про звільнення ним отримано лише 17.06.2021 року, що також підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням, долученим до матеріалів справи, сам же ОСОБА_1 до теперішнього часу так і не отримував ані наказ про своє звільнення з роботи, ані трудову книжку.

Відповідач не заперечив зазначені твердження позивача, до суду останній звернувся 05 липня 2021 року, тобто у місячний строк після отримання представником копії наказу про звільнення, а тому - з додержанням вимог ч.1 ст.233 КЗпП України.

Конституційне право кожного на працю (ст. 43 Конституції України) включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують права на працю шляхом укладення трудового договору.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України).

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України).

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (ч. 1 ст. 142 КЗпП України).

За змістом статей 146, 147 КЗпП України за успіхи у роботі до працівника можуть бути застосовані заходи заохочення, а за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у вигляді догани або звільнення.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Трудове законодавство України не містить визначення понять порушення трудової дисципліни або ж дисциплінарного проступку.

Однак аналіз змісту Глави Х КЗпП України дає суду підстави для висновку, що порушення трудової дисципліни являється винним протиправним невиконанням або неналежним виконанням працівником своїх трудових обов`язків.

Як й іншим видам правопорушення, йому притаманні такі елементи його складу: суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона.

За змістом ст. 147 КЗпП України, вина працівника в порушенні трудової дисципліни є обов`язковою ознакою, яка надає можливість притягнути його до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частинами 2 - 4 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів`роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 року у справі ЄУН: 489/1609/17 вказав, що для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Статтею 150 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Відповідно до ч. 8 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» після набрання чинності Указом Президента України щодо проведення чергового призову призовники, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці.

Організація відправлення призваних до військових частин покладається на військові комісаріати (п. 6 того ж Положення).

Таким чином, позивач виконував свій конституційний обов`язок із захисту Вітчизни і не мав права відмовитися від нього.

Саме з цієї причини, яка є поважною, він був відсутній на роботі 17-21.08.2020 року,що виключає його вину, а, отже, він не вчинив порушень трудової дисципліни.

Відповідач не з`ясував дійсних причин відсутності позивача на роботі, у справі також відсутні докази того, що пропозиція надати обгрунтовані пояснення була вручена позивачу, і він мав необхідний в такому разі час для їх надання

Таким чином, формально поставившись до з`ясування причин відсутності позивача на роботі, відповідач дійшов хибного висновку про вчинення останнім прогулів та безпідставно наклав на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Дійсно, у справі відсутні докази того, що позивач повідомив відповідача про свій призов на військову службу, однак саме по собі неповідомлення працедавця про призов на військову службу не є дисциплінарним проступком.

Таким чином, встановивши, що звільнення позивача відбулося за відсутності для цього підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, і позивач не пропустив строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, суд визнає протиправним та скасовує наказ ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ» 83/2-к від 21.08.2020 року та поновлює ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання ДПТНЗ «Новокаховське ВПУ» 83/2-к .

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п. 7 Указу Президента України від 14.01.2014 р. № 15/2015 р. «Про часткову мобілізацію» слід довести до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно із статтею 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статтею 119 Кодексу законів про працю України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною пятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною пятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Згідно ч. 2 ст. 119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу";Про альтернативну (невійськову) службу";Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Період вимушеного прогулу згідно вимог позовної заяви складає 216 календарних днів ( з 21.08.2020 року по день подачі позову 05.07.2021 року), середньоденний заробіток позивача згідно Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 з останніми змінами від 29.07.2015 року складає 330,31 грн., що не оспорюється відповідачем.

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 71 348,21 грн. (216 днів х 330,31 грн.), тобто в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно із статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Враховуючи викладене, характер порушення прав позивача, тяжкість і істотність вимушених змін у його житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих ним для відновлення трудових прав, що призвело до моральних страждань, із врахуванням також їх характеру, обсягу та тривалості, вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне в цій частині позов ОСОБА_1 задовольнити частково у розмірі 1000 грн.

Щодо вирішення питання про розподіл судового збору, суд виходить з наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви про поновлення на роботі, проте ним сплачено 1816 грн. судового збору за інші позовні вимоги .

Відповідно до ст.4 Закону України«Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплаті підлягає судовий збір у розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 липня 2021 року, у розмірі 2379 гривень.

Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 951, 60 грн. та судовий збір в розмірі 1816 грн. на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 76, 141, 263-265, 280, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат С`єдін Дмитро Володимирович, до Державного професійно-технічного навчального закладу «Новокаховське вище професійне училище», про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 83/2-к від 21.08.2020 року Державного професійно-технічного навчального закладу «Новокаховське вище професійне училище» про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогул без поважних причин з 17 серпня по 21 серпня 2020 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання Державного професійно-технічного навчального закладу «Новокаховське вище професійне училище» з 21.08.2020 року.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Новокаховське вище професійне училище» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 71 348,21 грн. з обов`язковим утриманням з неї передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Новокаховське вище професійне училище» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та судовий збір в розмірі 1816 грн.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Новокаховське вище професійне училище» судовий збір на користь держави в сумі 951,60 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання Державного професійно-технічного навчального закладу «Новокаховське вище професійне училище», а також в частині виплати заробітної плати за один місяць

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 31.01.2022 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117

Суддя М. Є. Бойко