РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/111/20

Провадження № 22-ц/4815/158/22

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого Боймиструка С.В,

суддів: Хилевича С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль марки MAZDA СХ7, 2006 року випуску, колір чорний, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що спірний транспортний засіб був придбаний її донькою спільно з чоловіком та перереєстрований на неї. Жодного повідомлення, про те, що її просять повернути автомобіль їй не надходило як і ніхто не виставляв претензій, щодо належності їй майна. Щодо судового рішення по справі №570/3006/19 яке нібито має преюдиційне значення то слід вказати, що на даний час подана касаційна скарга яка задоволена і рішення скасоване.

Вказує, що при винесенні судового рішення не досягнуто юридичної визначеності у спірних правовідносинах, яке переконує сторони і суспільство у справедливості суду, утвердженні ним прав людини та запобігає стану невизначеності в аналогічних ситуаціях. Формалізм призводить до зловживання правом, що на її думку допущено судом.

З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений законом строк не надходив.

ОСОБА_2 достовірно і завчасно (28.10.2021) була повідомлена про час і місце розгляду даної справи, однак до апеляційного суду не з`явилась і причин неявки не повідомила.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, 07 вересня 2017 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на транспортний засіб - автомобіль MAZDA СХ7, 2006 року випуску, колір чорний, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Вищезазначений автомобіль вона передала у користування своєму сину - ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_5 , які перебували в шлюбі.

25.10.2018 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у цивільній справі №570/1854/18 шлюб між ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_5 був розірваний.

На вимогу позивачки ОСОБА_5 автомобіль не повернула.

Крім цього, як стало відомо позивачці, ОСОБА_5 без її згоди і всупереч її волі, підробивши підпис, 22.05.2018 року переоформила автомобіль позивачки на свою матір ОСОБА_2 на підставі договору комісії №009203 від 22.05.2018 року та договору купівлі продажу транспортного засобу між ТОВ «Бімер» та громадянкою ОСОБА_2 .

Зокрема, згідно Договору комісії №009203 від 22 травня 2018 року, ТзОВ «Бімер», в подальшому Комісіонер, в особі директора Омельчука С.Б. та ОСОБА_3 , в подальшому Комітент, укладено договір, предметом якого, згідно п.1.1 комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п. 189.3 статті 189 Податкового кодексу України) модель MAZDA CX-7, 2006 року випуску, колір чорний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) транспортного засобу 07.09.2017 року (надалі - Транспортний засіб) за ціною не нижче узгодженої Сторонами, а саме 49100 гривень.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу між ТОВ «Бімер», який діяв як комісіонер на підставі договору комісії № 009203 від 22 травня 2018 року та ОСОБА_2 , яка діяла як покупець, продавець передав у власність покупцеві транспортний засіб автомобіль «MAZDA CX-7», 2006 року випуску.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 № НОМЕР_4 від 22 травня 2018 року про перереєстрацію на нового власника за договором купівлі-продажу було перереєстровано автомобіль "MAZDA CX-7» (дата першої реєстрації 17.02.2009) та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_2 .

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує намір та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або уповноваженими особами».

За змістом статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що «правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Відповідно до висновку експерта від 26.06.2019 року №1.1-181/19 підпис від імені ОСОБА_3 в Договорі комісії №009203 від 22.05.2018 року про відчуження рухомого майна, а саме MAZDA СХ7, кузов № НОМЕР_1 , виконаний не нею.

З наведеного можливо зробити висновок, що спірний автомобіль перейшов у володіння ОСОБА_2 на підставі правочину, що не є укладеним, отже таким, що не породжує будь-яких правових наслідків.

Доводи апеляційної скарги, що стосуються скасування Верховним Судом рішення Рівненського міського суду та постанови Рівненського апеляційного суду у справі №570/3006/19 не є визначальними в даному спорі та не спростовують того факту, що договір позивачем не підписаний й тому є неукладеним.

За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Наведена правова позиція щодо застосування положень статей 387, 1212 ЦК України викладена в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-3090цс15.

Правова підстава, на якій відповідач набула у володіння спірний автомобіль відпала, тому місцевий суд зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України та витребування майна, від особи, яка утримує його без відповідної правової підстави.

Доводи апеляційної скарги, що стосуються перереєстрації транспортного засобу за взаємною згодою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 суперечать висновку експерта про підробку підпису. За наявності згоди, ОСОБА_3 мала право укласти договір самостійно та можливість власноручно підписати його. Крім того в апеляційній скарзі вказано, що передумовою переоформлення були спори з банками, а автомобіль є спільним майном подружжя, однак такі твердження не підтверджені будь-якими доказами та не доводять мотиву ОСОБА_3 на передачу права власності на автомобіль ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та тлумачення їх на свою користь і незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, суд не вбачає.

Понесені апелянтом судові витрати відносяться на її рарахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 лютого 2022 року.

Головуючий Боймиструк С. В.

Судді: Хилевич С.В.

Шимків С.С.