Справа № 141/870/21
Провадження №2/141/30/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року смт. Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Климчука С.В.,

при секретарі судового засідання Солоненко І.Д.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 141/870/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Оратівського районного суду Вінницької області 30.11.2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обгрунтування позову позивач зазначила, що 27.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 96. За час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З травня 2018 року відповідач не проживає з ОСОБА_1 та малолітнім сином, участі в вихованні та утриманні дитини не приймає. Крім того, рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 11.10.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. ОСОБА_2 інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров'я дозволяє працювати.

Таким чином, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 5000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 22 листопада 2021 року і до повноліття дитини.

Ухвалою суду від 06.12.2021 року провадження у справі № 141/870/21 відкрито та розгляд справи вирішено проводити 13.01.2022 року за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

05.01.2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мельника О.Ф. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму щомісячно для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що окрім сина ОСОБА_3 , відповідач має на утриманні доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стосується стану здоров`я відповідача, його доходів, то це лише припущення позивача. Крім того, на сьогодні позивач тимчасово не працює та перебуває на утриманні цивільної дружини.

Судове засідання, призначене на 13.01.2022 року, було відкладено на 01.02.2022 року, у зв`язку з неявкою сторін.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши заяву від 20.01.2022 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи. При цьому, 24.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Мельника О.Ф. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.09.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 27.09.2008 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 96. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.01.2010 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В подальшому, рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 11.10.2021 року, шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 27.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 96, розірвано.

Як вбачається з довідки № 278 від 22.11.2021 року, виданої виконавчим комітетом Тальнівської міської ради, до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 входять: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно посвідченого перекладу з польської мови повної копії свідоцтва про народження № 3204023/00/AU/2021/184715 від 22.01.2021 року, виданого відділом реєстрації актів цивільноо стану м. Голенюв, Західнопоморського воєводства Республіки Польща, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_8 , батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, у витратах, пов`язаних з утриманням та вихованням дитини, участі не приймає, позивач звернулась із відповідним позовом до суду і просила суд постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 5000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 22 листопада 2021 року і до повноліття дитини.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охоронну дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

В ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України.

Згідно частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що домовленість між сторонами щодо утримання дітей не досягнута, а тому право позивача на отримання від відповідача аліментів підлягає захисту.

Враховуючи, що визначення способу стягнення аліментів є правом позивача, а остання, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій сумі, суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, той факт, що відповідач працездатного віку та може надавати матеріальну допомогу.

Поряд з цим, відповідач не обгрунтував розмір аліментів, який він може сплачувати на утримання дитини і не подав до суду належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх доводів та заперечень.

Крім того, суд враховує те, що відповідач проживає за кордоном, а дитина проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, а також враховує вік дитини та її потреби.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене та обставини справи, саме на сторін покладений обов`язок доказування розміру аліментів, що підлягають стягненню.

При цьому суд також зазначає, що положеннями ст. 182 СК України законодавець закріплює мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За вказаних обставин, суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 5000,00 грн щомісячно.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 908,00 гривень.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 84, 180-182, 191 СК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

Копію рішення направити сторонам у справі згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 04.02.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ).

Суддя С.В. Климчук