Головуючий у І інстанції Цуранов А.Ю.
Провадження №22-ц/824/1123/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просив суд: 1) скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна № 10151918 від 17.08.2010 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 20711649 від 09.08.2010 року, МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ; 2) скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 12492390 від 14.05.2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 32305748 від 14.05.2012 року, МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 у нього виникла необхідність у відчуженні вказаного будинку, однак виявилось, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні відомості про реєстрацію обтяжень № 10151918 та № 12492390 щодо всього майна, що належить ОСОБА_1 . Вказані арешти накладені згідно з постановами МВ ДВС Білоцерківського МУЮ від 09.08.2010 року ВП № 20711649 та від 14.05.2012 року № 32305748.

Позивач посилався на те, що виконавче провадження № 32305748 щодо солідарного стягнення з нього заборгованості за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-5020 від 01.02.2012 року завершене, а тому подальше існування арештів безпідставне та позбавляє його, як власника, можливості реалізувати свої права.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано обмеження у вигляді арешту нерухомого майна № 10151918 від 17.08.2010 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 20711649 від 09.08.2010 року, МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ.

Скасовано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 12492390 від 14.05.2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 32305748 від 14.05.2012 року, МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приват Банк» - адвокат Істамова І.В.подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та провадження у справі закрити.

Обгрунтовуючи скаргу, Банк посилався на те, що заявлені позивачем вимоги не можуть розглядатись у позовному провадженні, оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого накладено арешт на його майно. При цьому, позивач пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності, володіння, користування чи розпорядження майном, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється. Позов не містить матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки законом передбачена інша форма звернення та порядок вирішення таких вимог боржника у виконавчому провадженні. Крім того, суд дійшов помилкового висновку про те, що виконавче провадження №32305748 закінчено державним виконавцем, без належного дослідження всіх обставин справи, оскільки виконавцем у 2012 році було винесену постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до приписів ст. 49 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною 1 цієї статті випадках. При цьому, повернення виконавчого документу стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги ж сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна мають розглядатись не у позовному провадженні, а у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 проти задоволення скарги відповідача заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність у справі підстав для скасування рішення суду та закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.09.2020 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Юрченко І.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2-492 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2020 року № 223333476, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103 (а.с.7-8).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2020 року № 225932024 (а.с.9-11) по вказаному об`єкту нерухомого майна містяться наступні записи:

1) арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 10151918; зареєстровано: 17.08.2010 17:34:53 за № 10151918 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ А, , 206-71-62; підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, ВП 20711649, 09.08.2010, Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_1 ; обтяжувач: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 32-а (04463) 6-63-86; заявник: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 32-а;

2) арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 12492390; зареєстровано: 14.05.2012 17:53:11 за № 12492390 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ А, , 206-71-62; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 32305748, 14.05.2012, міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Сівак В.О.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_1 ; обтяжувач: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, б-р 50 років Перемоги, 94, тел. (04463) 6-63-86; заявник: Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Код: 34846021, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, б-р 50 років Перемоги, 94.

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2011 року у справі № 2-5020/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 463 959,82 грн. Також стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 219 031,78 грн. (а.с.27-29).

Вказаним рішенням встановлено, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та позивачем були укладені договори поруки, за умовами яких ОСОБА_1 , ОСОБА_4 зобов`язались відповідати перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх обов`язків за кредитними договорами № 202КМ_В від 07.07.2008 року, № 141КМ від 06.09.2007 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.02.2021 року № 7998, з 19.04.2012 року по 26.10.2012 року на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 32305748 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-5020 від 01.02.2012 року про стягнення солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 463 959,82 грн. Зазначене виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю у боржника майна). Підстави для відновлення зазначеного виконавчого провадження відсутні. На примусовому виконанні виконавчі документи щодо боржника ОСОБА_1 не перебувають та станом на 02.02.2021 року не надходили (а.с.6).

Судом встановлено, що за даними, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешти накладено на майно позивача в рамках виконавчих проваджень № 20711649 та № 32305748.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження № 32305748 було завершене у 2012 році, відомостей про чинність виконавчого провадження № 20711649 у справі немає, і відповідачем не надано доказів про повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання, тому, враховуючи те, що накладені на майно боржника ОСОБА_1 обтяження обмежують його права власника на розпорядження цим майном, дійшов висновку про задоволення його вимог та скасування існуючих обтяжень.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суду першої інстанції після встановлення тієї обставини, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, належало закрити провадження у справі, оскільки законом у цьому випадку передбачено інший спосіб судового захисту.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року по справі №712/12136/18.

Зокрема, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, прийняв позов до розгляду, розглянув справу та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції розглянув в порядку позовного провадження справу, яка підлягала розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 та в порядку ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2021 року - скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: