ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 689/446/21

Провадження № 22-ц/4820/247/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта та її представника,

представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2021 року, суддя Соловйов А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ярмолинецької селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування,

встановив:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ярмолинецької селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати незаконним та скасувати рішення двадцять восьмої сесії сьомого скликання Вербецької сільської ради №78 від 11.06.2020 року.

На обґрунтування вимог вказала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї баби, ОСОБА_4 , вона на підставі заповіту набула у володіння дві земельні ділянки площами 0,1125 га та 0,255 га, які знаходилися на праві постійного користування спадкодавця. Вказаними ділянками позивач користується до сьогодні, вони внесені до облікового номера будинковолодіння, що по АДРЕСА_1 . Рішенням №33 від 11.06.2020 року Вербецької сільської ради їй було надано дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. Однак, при виготовленні технічної документації було встановлено, що земельна ділянка площею 0,255 га, яка знаходиться у її користуванні, перебуває в складі земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0226, площею 2 га, яка передана у власність відповідачу ОСОБА_2 . В той же час передана у приватну власність ОСОБА_2 земельна ділянка знаходилась на території бувшого господарського двору КСП ім. Чкалова, відтак Вербецька сільська рада не мала повноважень на розпорядження цією земельною ділянкою, позаяк вона не відноситься до комунальної власності, і в разі ліквідації КСП ім. Чкалова переважне право на отримання земельних ділянок поруч з населеними пунктами мають власники земельних часток (паїв), які проживають у цих населених пунктах.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17.11.2021 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування було повністю реалізоване ОСОБА_2 , тривання його обов`язковості у часі припинилось, а відтак воно не порушує цивільних прав чи інтересів. Позивачем не надано доказів отримання свідоцтва про права на спадщину на спірну земельну ділянку. Суду не надано доказів належності спадкодавцю ОСОБА_4 права на спірну земельну ділянку. Посилання позивача на облікову картку об`єкта погосподарського обліку 2016 - 2020 років, лист Ярмолинецької селищної ради від 17.02.2021 року, довідку Вербецького сільського голови №227 від 23.11.2020 року про те, що ОСОБА_4 користувалася земельною ділянкою площею 0,6 га з 1998 року, рішення Вербецької сільської ради від 23.11.1993 року про приватизацію земельних ділянок, у тому числі ОСОБА_4 загальною площею 0,45 га, не заслуговують на увагу, оскільки відповідного права користування позивача на спірну земельну ділянку не засвідчують.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд розглянув справу без неї та без участі її представника, не провів допит свідків, допустивши таким чином неповноту та необ`єктивність судового розгляду. Суд не встановив місцезнаходження її земельної ділянки, проігнорував її пояснення щодо місця розташування спірної земельної ділянки. Зазначила, що вона отримала у власність в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 земельну ділянку (пай) і має переважне право на отримання спірної земельної ділянки. В той же час ОСОБА_2 такого права не має. Крім того, в сільської ради не виникло права розпорядження земельною ділянкою господарського двору КСП «Чкалова», оскільки збори власників земельних часток (паїв) не затверджували землевпорядних проектів щодо зазначеної земельної ділянки, позаяк земельна ділянка не розташована у масиві земель сільськогосподарського призначення, на яку поширюється дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні».

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно з рішенням сесії Вербецької сільської ради народних депутатів 21 скликання від 23.11.1993 року «Про приватизацію земельних ділянок жителів с. Вербка» ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,45 га (0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,20 га для підсобного господарства).

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області від 23.11.2020 року, вих. №227, станом на 22.10.2016 року ОСОБА_4 , яка постійно проживала в АДРЕСА_1 , користувалася земельною ділянкою площею 0,6 га з 1998 року.

ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 31.05.2017 року, зареєстроване в реєстрі за №659, на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Рішенням Вербецької сільської ради №78 від 11.06.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та вирішено передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Вербецької сільської ради, кадастровий номер :02:026:0226, та надано ОСОБА_2 вказану земельну ділянку безоплатно у власність. Право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_2 зареєстровано у передбаченому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до статті 22 ЗК України, у редакції, що була чинною на момент прийняття Вербецькою сільською радою народних депутатів рішення від 23.11.1993 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно зі статтею 23 ЗК України у тій же редакції, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача, оскільки право користування на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право - державного акта. Позивач як на підставу своїх вимог не надала суду жодного належного та допустимого доказу про те, що вона є власником чи землекористувачем спірної земельної ділянки, яка, за її твердженням, накладається на земельну ділянку, надану ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного рішення Вербецької сільської ради №78 від 11.06.2020 року (узгоджується з постановою Верховного Суду від 17.12.2020 року у справі №390/271/19-ц).

Спадкодавець ОСОБА_4 , якій рішенням Вербецької сільської ради народних депутатів 21 скликання від 23.11.1993 року надано земельні ділянки площами 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,20 га для підсобного господарства, не реалізувала свого майнового права, яке виникло на підставі вказаного рішення, оскільки землевпорядними організаціями межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлювалися і державний акт нею не був отриманий. ОСОБА_4 в подальшому також не виготовила документацію на земельні ділянки, не зареєструвала її та не вжила заходів щодо присвоєння ділянкам кадастрових номерів, відтак вказане рішення не наділяє позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_4 , жодними правомочностями щодо володіння відповідними земельними ділянками, враховуючи, що вимоги закону щодо оформлення права власності чи права користування на землю не були виконані. Доказів належності спадкодавцю на будь-якому правовому титулі також інших земельних ділянок позивачем не надано.

Доводи заявника про те, що Вербецька сільська рада незаконно передала спірну земельну ділянку ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у справі відсутні докази на підтвердження права власності чи права користування позивачем земельною ділянкою, яка за площею, конфігурацією та своїм місцезнаходженням накладається на земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_2 . В той же час, справа містить рішення органу місцевого самоврядування, яким відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в приватну власність, відповідний проект землеустрою, який розроблено та погоджено в установленому законом порядку, а також рішення Вербецької сільської ради про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права у зв`язку з розглядом справи без її участі та участі її представника є необґрунтованим, оскільки суд провів розгляд справи та ухвалив оскаржуване судове рішення у відкритому судовому засіданні 17.11.2021 року з огляду на належне повідомлення позивача ОСОБА_1 про судове засідання та відсутності від сторони позивача заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи або оголошення перерви в судовому засіданні (а.с. 166, 168).

При цьому, суд був позбавлений процесуальної можливості провести допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про допит яких суд першої інстанції постановив відповідну ухвалу, у зв`язку з їх неявкою в судове засідання 17.11.2021 року. Однак, з урахуванням предмету позову та матеріалів справи, не проведення допиту вказаних свідків судом першої інстанції, не вплинуло на повноту та об`єктивність встановлення всіх обставин справи.

В той же час апеляційний суд звертає увагу апелянта на відсутність у справі доказів на підтвердження обставин щодо задоволення судом першої інстанції клопотання про допит свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які зазначені в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно та об`єктивно встановлених обставинах справи, відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підстав для його скасування або зміни в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко