Справа № 159/3343/21 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/80/22 Категорія: 76 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Виробничого підрозділу "Пасажирське вагонне депо Ковель" філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, згідно з наказом № 306 від 16.06.1998 року, позивач прийнята на посаду провідника пасажирських вагонів у потягах далекого і місцевого сполучення на умовах контракту з 17.06.1998 року по 16.06.2003 року. Оскільки у кожному контракті, в тому числі в останньому від 25.05.2018 року за № 33, зазначалось, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк, то всі попередні контракти між позивачем та відповідачем продовжувались та переукладались, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. Вважає такі записи належними і допустимими доказами того, що вона вже працює по трудовому договору, укладеному на невизначений термін (безстроковому).

Наказом № 121/ос від 21.05.2021 року позивача було звільнено з посади провідника пасажирського вагона, згідно з п. 2 ст. 36 Кодексу Законів про працю України, по закінченню строку трудового договору з 25.05.2021 року.

Позивач вказує, що 17.05.2021 року рекомендованим листом скерувала на адресу відповідача письмову заяву про продовження дії контракту № 33 від 25.05.2018 року терміном на три роки - з 26.05.2021 року по 25.05.2024 року.

У відповідь на вказану заяву 26.05.2021 року відповідач листом № 835 від 25.05.2021 року повідомив позивача про її звільнення з займаної посади з 25.05.2021 року.

Позивач вказує, що з 21.05.2021 року по 28.05.2021 року вона хворіла, що підтверджується листком непрацездатності. Такими чином, позивач вважає, що відповідач грубо порушив вимоги діючого законодавства про працю, видавши наказ № 121/ос від 21.05.2021 року.

Просила суд поновити її на роботі на посаді провідника пасажирського вагона виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Ковель» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 26.05.2021 року, допустивши негайне виконання рішення в цій частині, та стягнути в користь позивача з виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Ковель» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 26.05.2021 року по день постановлення судового рішення, допустивши негайне виконання судового рішення в частині виплати середнього заробітку за один місяць. Крім цього, позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4000,00 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було проведено з дотриманням норм трудового законодавства уповноваженою на те особою .

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до запису у трудовій книжці ОСОБА_1 17.06.1998 року була прийнята провідником пасажирських вагонів у потягах далекого і місцевого сполучення на умовах по контракту з 17.06.1998 року по 16.06.2003 року.

Відповідно до контракту з працівником № 33 від 25.05.2018 року, укладеного між Виробничим підрозділом "Пасажирське вагонне депо Ковель" в особі начальника виробничого підрозділу "Пасажирське вагонне депо Ковель" Стречен О.І. та ОСОБА_1 , позивача було прийнято на роботу за посадою провідника пасажирського вагона зі строком дії контракту з 26.05.2018 року до 25.05.2021 року.

17.05.2021 року ОСОБА_1 звернулась до начальника виробничого підрозділу "Пасажирське вагонне депо Ковель" Стречена О.І. з письмовою заявою про продовження строку контракту від 25.05.2018 року № 33 відповідно до п. 21 контракту терміном на три роки з 26.05.2021 року по 25.05.2024 року.

Наказом (розпорядженням) № 121/ос від 21.05.2021 року "Про припинення трудового договору" начальника виробничого підрозділу "Пасажирське вагонне депо Ковель" Стречена О.І . ОСОБА_1 звільнено з посади провідника пасажирського вагона з 25.05.2021 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору.

Згідно з повідомленням начальника виробничого підрозділу "Пасажирське вагонне депо Ковель" Стречена О.І. № 835 від 25.05.2021 року, позивача повідомлено про те, що вона з 25.05.2021 року звільнена з роботи згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору, наказ про припинення трудового договору (контракту) № 121/ос від 21.05.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строк, на який працівник приймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Закінчення строкового трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна із сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Установивши, що позивача, яка займала посаду провідника пасажирського вагона, призначено на цю посаду строком дії трудового договору з 26 травня 2018 року по 25 травня 2021 року (пункт 22 трудового договору). Волевиявлення ОСОБА_1 на укладення трудового договору підтверджується її особистим підписом на трудовому договорі, в якому зазначений строк його дії, протягом дії договору позивач його умови не оскаржувала та не ініціювала унесення змін і доповнень до нього. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що цей договір вона підписувала під тиском посадових осіб відповідача, або її волевиявлення на момент укладення не відповідало внутрішній волі, або що вона не усвідомлювала значення договору чи перебувала у хворобливому стані та адекватно не оцінювала свої дії, позивач не надала. Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору є таким, що відповідає вимогам закону та умовам договору.

Висновки суду першої інстанції відповідають правовим висновкам, викладених в постановах Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі № 757/34139/18-ц (провадження № 61-6954св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 369/7704/18 (провадження № 61-18970св19), від 08 квітня 2020 року в справі № 760/408/19 (провадження № 61-20368св19).

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивача прийнято на безстроковій основі є безпідставними, оскільки вона за власним волевиявленням уклала з відповідачем трудовий договір з визначеним строком дії, підписавши його.

Оскільки звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства і умов укладеного між сторонами трудового договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача на працю відповідач не порушив, у зв`язку з чим правових підстав для поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України) немає.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивача звільнено під час перебування останньої на лікарняному.

Статтями 40, 41 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці , яке проводиться з ініціативи роботодавця. Кодексом законів про працю не передбачено заборони. щодо можливості звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору у період тимчасової непрацездатності.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 26.12.2018 року у справі № 640/498/174.

Доводи апеляційної скарги про те, що роботодавець не мав права її звільняти, оскільки на її утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей також не випливає на правильність висновків суду першої інстанції. Позивача було звільнено з підстав закінчення строкового договору, а тому в даному випадку наявність на утриманні позивача неповнолітніх дітей правового значення немає.

Закінчення терміну дії контракту і видання у зв`язку із цим розпорядження про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а доводить відсутність ініціативи роботодавця переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини.

Інші доводи, наведені на обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 2 лютого 2022 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя:

Судді: