Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1873/21 Головуючий у 1-й інст. Васильчук О. В.
Категорія 10 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №273/1873/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Баранівської міської ради про припинення права на частку у спільному спадковому майні та визнання права власності на спадкове майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року, яке ухвалено суддею Васильчук О.В. у м. Баранівка

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила: припинити, як за спадкоємцями за заповітом, право на 1/4 частку кожного: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у спільному спадковому будинку АДРЕСА_1 , що належав за життя спадкодавцю ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем за заповітом, право власності на спадкове майно матері - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за життя склали заповіти на належне їм майно на своїх дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . До складу спадкового майна входить житловий будинок 1983 року забудови, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем зазначено, що правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні, оскільки згідно законодавства, чинного на час будівництва будинку, достатньо було провести реєстрацію будинку в сільській раді у погосподарській книзі. Спадщину за заповітом після смерті батьків вони всі прийняли, оскільки на час відкриття спадщини проживали та були зареєстровані за адресою знаходження спадкового майна. Відповідачі не зверталися до суду з позовом про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку, оскільки поділити будинок та виділити кожному по 1/4 частині неможливо.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 вирішила отримати у власність цілий будинок сплативши компенсацію братам та сестрі. За спільною згодою було визначено вартість житлового будинку у 80 000,00 грн. 27 липня 2021 року позивач сплатила відповідачам компенсацію вартості частки відповідачів у спадковому майні, а саме - кожному по 20000,00 грн. Позивач вважає, що вирішити спір в досудовому порядку неможливо, оскільки примусити відповідачів звернутися до суду з позовом про визнання права власності на частку у спадковому майні вона не має права, а отримати свідоцтво в нотаріальній конторі вона не може. А тому, з метою захисту своїх прав ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно зазначено, що позивачем не надано доказів відмови сторін від прийняття спадщини. Проте, на думку позивача таке твердження є безпідставним, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що всі спадкоємці прийняли спадщину та ніхто із них не відмовлявся від неї. Кожен із спадкоємців має право на ј частину спадкового будинку. В свою чергу, спадкоємці - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є відповідачами по справі, отримали від ОСОБА_1 грошову компенсацію за свої частки у спадковому майні. Судом першої інстанції не було взято до уваги те, що одержати свідоцтво про право на спадщину в даному випадку спадкоємці в нотаріальному прядку не можуть, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, у зв`язку з чим нотаріусом було запропоновано позивачу звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Іншим шляхом захистити свої законні права та інтереси спадкоємці в даному випадку не можуть, а тому у суду першої інстанції не було жодних підстав посилатись на ту обставину, що спадкоємцями не було отримане свідоцтво про право на спадщину, як на підставу для відмови у задоволенні позову. Також, всупереч вимогам ст. 82 ЦПК України, суд прийшов до помилкового висновку про те, що приписи ст.365 ЦК України, начебто, в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки не звернув уваги на те, що відповідачі-спадкоємці позов визнали та підтвердили факт отримання від позивачки грошової компенсації за свої частки у спадковому майні.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. Від представника Баранівської міської ради до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ради.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 18 січня 2008 року ОСОБА_5 заповітом, посвідченим секретарем Вірлянської сільської ради, на випадок смерті, зробила наступне розпорядження: все майн,о де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право, заповіла своїм дітям: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних долях (а.с.9).

Також заповітом, посвідченим 18.01.2008 року секретарем Вірлянської сільської ради, ОСОБА_6 на випадок смерті зробив розпорядження: все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право, заповів своїм дітям: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних долях (а.с.10).

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 25.04.2009 року підверджується, що ОСОБА_8 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 », тобто вона належить до кола спадкоємців за заповітом на спадкове майно батьків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.13).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Вірля, Баранівського району Житомирської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть виданого виконкомом Вірлянської сільської ради 15.02.2008 року (а.с.11).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Вірля, Баранівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого виконкомом Вірлянської сільської ради 25.02.2008 року (а.с.12).

Зі змісту довідки, яка видана виконкомом Вірлянської сільської ради 25.09.2014 року №691 вбачається, що за покійною ОСОБА_5 значиться житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 26.09.2014 року, будинок має загальну площу 89,6 м.кв., житлову 70,8 м.кв., допоміжну 18,8 м.кв. та складається з передпокою площею 8,1 м.кв, кухні площею 10,7 кв.м., п`яти кімнат площею відповідно: 12,8 м.кв; 9,8 м.кв.; 8,7 м.кв.; 23.5 м.кв.; 16,0 м.кв. (а.с.17).

Згідно довідки виданої виконкомом Вірлянської сільської ради 25.09.2014 року №692, ОСОБА_6 постійно проживав і був зареєстрований на день смерті в АДРЕСА_1 , з ним на день смерті були зареєстровані і проживали: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (а.с.19).

Згідно довідки виданої виконкомом Вірлянської сільської ради 25.09.2014 року №693, ОСОБА_5 постійно проживала і була зареєстрована на день смерті в АДРЕСА_1 , з нею на день смерті були зареєстровані і проживали: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (а.с.20).

Як встановлено під час розгляду справи, сторони у справі прийняли, але не оформили спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , оскільки згідно відповіді завідувача Баранівської державної нотаріальної контори від 26.08.2021 року за № 704/01-16 спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 не заводилася.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після померлої ОСОБА_5 , так як право власності на вказане нерухоме майно не зареєстровано, про що свідчить лист завідувача Баранівської державної нотаріальної контори від 30.09.2014 року за № 992/02-14 (а.с.21).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Порядок прийняття спадщини регулюється ст.1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Як визначено ч.1 та 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що хоча сторони у справі і прийняли спадщину після смерті матері і батька, тобто є співвласниками спірного майна, однак у встановленому законом порядку не реалізували своє право на спадщину, не оформили її відповідно до закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову і припинення права відповідачів на частку у спільному спадковому майні відповідно до ст. 365 ЦК України, навівши відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на визнання відповідачами-спадкоємцями позову та факту отримання від позивачки грошової компенсації за свої частки у спадковому майні, що на думку апелянта є підставою для задоволення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд не приймає визнання відповідачами позову, якщо таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.

Головуючий Судді