Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/2724/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката Сівова Ю.Ю.

представника відповідача

адвоката Стріховської Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 13.11.2014р. (справа №711/5773/14-ц) з нього на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій суми у розмірі 800грн. на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.06.2014р. та до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 05.02.2016р. (справа №711/8561/16-ц) припинено стягнення аліментів.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09.03.2017р. скасоване рішення суду від 05.02.2016р.

Постановою Верховного Суду від 04.09.2019р. рішення апеляційного суду від 09.03.2017р. скасовано, а рішення суду першої інстанції від 05.02.2016р. залишено без змін.

Відповідно до виконавчого листа №711/5773/14-ц від 27.11.2014р., що виданий Придніпровським райсудом м. Черкаси 13.11.2014р., - з 05.12.2016р. по 16.08.2019р. в рамках виконавчого провадження №52956900 з позивача на користь відповідача, як вказує позивач у позові, без достатньої правової підстави було стягнуто кошти в загальній сумі 74338грн.

Відповідач відмовляється на звернення позивача, повернути йому кошти в сумі 74338грн.

Таким чином, позивач, посилаючись на ст.ст. 11, 1212 ЦК України, просить суд, - стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 74338грн., що набуті без достатньої правової підстави, а також просить стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 16.06.2021р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.10.2021р. закрито підготовче провадження.

Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що до даних правовідносин не може бути застосовано норми ст.1212 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 1215 ЦК не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема аліменти, якщо їх виплата проведена фізичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Крім того, на виконання рішення апеляційного суду від 09.03.2017р. позивач добровільно сплачував на рахунок відповідача аліменти на утримання дітей і доказів наявності рахункової помилки позивачем до позовної заяви не додано. Також вказує, що позивачем не надано доказів того, що мала місце недобросовісна поведінка відповідача. Заперечує проти задоволення вимог про сплату витрат на правничу допомогу у розмірі 14000грн., оскільки надані ним докази не є належними та допустимими.

Позивачем відповідь на відзив подана не була.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги та просили задовольнити, враховуючи доводи позовної заяви. Вважають, що відповідач повинна повернути позивачу грошові кошти, які були сплачені позивачем як аліменти, на виконання судового рішення, що постановлене апеляційним судом, яке в подальшому скасоване Верховним Судом, враховуючи норми ст. 1212 ЦК України. Саме з 06.12.2016р. по 16.08.2019р. аліменти стягувалися з позивача на користь відповідача на утримання дітей, безпідставно. Зазначили, що позивач сплачував кошти не добровільно, а на виконання судового рішення. Грошові кошти позивачем сплачувались на банківську картку, а хто, і як розпорядився ними, йому не відомо. Розмір, що підлягає до стягнення, визначено на підставі квитанцій, а не за даними органів ДВС. Виконавчий лист повернуто стягувачу органами ДВС 16.08.2019р. Судовий збір складає 098грн. за подачу позову та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 14000грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

В судове засідання відповідач не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, враховуючи доводи відзиву. Зазначила, що Верховний Суд припинив рішення апеляційного суду, яким стягувалися аліменти з батька на користь матері, на утримання їхніх дітей. ВС не відніс період припинення до незаконної сплати аліментів; виконавчий лист повернуто за заявою стягувача після постановлення судового рішення ВС. Вважає, що сплачені позивачем кошти, як аліменти, не є безпідставно набуті відповідачем, оскільки сплачувались до постановлення рішення ВС, а тому не відповідають критеріям ст. 1212 ЦК України. Коштами користувалися діти, а відповідач не набувала права власності на ці кошти. ВС не знімав обов`язку щодо сплати аліментів за певний період часу. Вважає, що в даному випадку слід застосувати положення ст. 1215 ЦК України, а не ст. 1212ЦК.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що відповідно до рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 13.11.2014р. (справа №711/5773/14-ц) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій суми у розмірі 800грн. на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.06.2014р. та до досягнення дітьми повноліття. Це рішення набрало законної сили 24.11.2014р.

Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 05.02.2016р. (справа №711/8561/16-ц) припинено стягнення аліментів, що визначені вище вказаним рішенням суду.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09.03.2017р. скасоване рішення суду від 05.02.2016р. і у задоволенні позову ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей відмовлено. Це судове рішення набрало законної сили 09.03.2017р.

Постановою Верховного Суду від 04.09.2019р. рішення апеляційного суду від 09.03.2017р. скасовано, а рішення суду першої інстанції від 05.02.2016р. залишено без змін. Зазначене судове рішення набрало законної сили саме 04.09.2019р.

Крім того, встановлено, що на підставі заяви стягувача ОСОБА_3 (Мальована) від 30.07.2019р. до Придніпровського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, постановою державного виконавця від 16.08.2019р. останній повернуто виконавчий лист №711/5773/14-2, що виданий Придніпровським райсудом м. Черкаси 27.11.2014р. про стягнення аліментів (ВП №52956900). Крім того, зазначено, що станом на 30.07.2019р. заборгованість по аліментам відсутня.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного Кодексу України (ст. 179 СК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4)інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Як передбачено ст. 1212 ЦК УКраїни, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, передбачені з випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Тлумачення цієї норми закону свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

За результатами розгляду даної справи, відсутні докази про набуття відповідачем грошових коштів, як аліментних платежів на утримання дітей, у результаті рахункової помилки позивача, та й на такі обставини не посилається і сам позивач. Крім того, недобросовісність з боку відповідача також не встановлена. Відсутні докази про те, що аліментні платежі використовувались не на утримання дітей. Слід також зазначити, що рішення суду від 13.11.2014р. було чиним до постановлення Верховним Судом судового рішення від 04.09.2019р. і підлягало виконанню. В даному випадку, аліменти були сплачені позивачем на утримання дітей на виконання судового рішення. Суми платежів сплачувались позивачем добровільно, враховуючи і ті обставини, що ним не доведено, коли було відкрито виконавче провадження за виконавчими документами, і виконавчий лист був повернутий за заявою стягувача ОСОБА_5 , відповідно до постанови державного виконавця 16.08.2019р.

Отже, з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів (сплачених позивачем аліментних платежів), на підставі вимог статті 1212 ЦК України, - відсутні і в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню позивачу не підлягають.

На думку суду, дії позивача, які спрямовані на повернення коштів як аліменти на утримання дітей, не узгоджуються з висновками ЄСПЛ. Так, в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та справа «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. theCzechRepublic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року).

Відповідно не підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат (судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 03.02.2022р.

Головуючий: С. М. Позарецька