Справа № 342/1382/21
Провадження № 2-о/342/10/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Андріюк І.Г.,

секретаря судового засідання Качуровського Д.Р.

з участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Городенка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та просив ухвалити рішення, яким встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 , яка була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 . Дана квартира належала їй на праві особистої приватної власності після смерті чоловіка ОСОБА_4 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 03.06.2002 року. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_2 . 08.07.2002 року ОСОБА_3 посвідчила у державного нотаріуса заповіт, яким зазначену квартиру заповіла заявнику, який на той час був неповнолітнім.

Останні чотири роки до смерті бабуся проживала із заявником та його матір`ю у АДРЕСА_1 , оскільки потребувала стороннього догляду. Разом з матір`ю здійснили поховання бабусі.

Мати заявника, зацікавлена особа ОСОБА_2 , не зверталась до нотаріальної контори як спадкоємець першої черги за законом, спору між ними немає.

Оскільки нотаріус постановою від 10.11.2021 року відмовив в оформленні права на спадкове майно за заповітом за пропущенням строків, змушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки постійно проживав з бабусею до її смерті, а тому є таким, що прийняв спадщину згідно вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Ухвалою Городенківського районного суду від 25.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 14.12.2021.

14.12.2021 року ОСОБА_1 подав заяву про відкладення судового розгляду на іншу дату через неможливість забезпечити явку свідків по справі.

14.12.2021 року зацікавлена особа ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги визнає в повному обсязі.

Розгляд справи 12.01.2022 року не відбувся через перебування головуючої судді на лікарняному. Розгляд справи відкладено на 01.02.2022 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 та свідка по справі, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду для встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем, на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.12.2020, актовий запис №197, серія НОМЕР_1 .

08.07.2002 року ОСОБА_3 посвідчила у державного нотаріуса заповіт, зареєстрований в реєстрі за №5-1105, яким квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_1 .

Постановою від 10.11.2021 року ОСОБА_1 отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень викладених у пунктах 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з п.п. 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав зі своєю бабусею ОСОБА_3 за його місцем реєстрації та проживання за адресою: будинок АДРЕСА_1 та здійснював за нею догляд.

Факт спільного проживання заявника з померлою підтверджується довідкою №143, виданою КП «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги Городенківської міської ради» 15.11.2021, виданої ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово проживала у АДРЕСА_1 з 2016 року. Спостерігалась сімейним лікарем з приводу діабету ІІ типу середньої важкості до смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила факт спільного проживання ОСОБА_3 із заявником ОСОБА_1 . Вказала, що є сусідкою заявника та знає його родину з 2006 року. Померла ОСОБА_3 часто навідувалась до сім`ї заявника, приїжджаючи з Івано-Франківська, де проживала та працювала, та час від часу проживала разом зі своєю родиною у м. Городенка. В останні роки перед смертю здоров`я ОСОБА_3 погіршилось, вона почала втрачати пам`ять, тому родина заявника забрала її проживати разом з ними у м. Городенка та здійснювала догляд за нею. Оскільки їхні будинки розташовані поруч, постійно бачила, що заявник доглядав за бабусею. Після смерті ОСОБА_3 заявник та його родина здійснили її поховання.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Наведений висновок зробив Верховний Суд у справі №484/747/17 від 10.01.2019 року.

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд враховує, що встановлення факту постійного проживання з померлою надасть змогу заявнику оформити право на спадщину за заповітом на нерухоме майно. Крім того, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право та чинним законодавством не передбачено порядок іншого (позасудового) його встановлення.

Таким чином, враховуючи, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадкових прав, іншого порядку встановлення даного факту законом не визначено, встановлення даного факту не порушує прав інших осіб, а тому, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд знаходить достатньо підстав для встановлення факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 293-294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 07.02.2022.

Суддя: Андріюк І. Г.