ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м.Суми

Справа №577/4365/21

Номер провадження 22-ц/816/152/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2021 року в складі судді Галян С. В., ухваленого в м. Конотоп, повний текст судового рішення виготовлено 08 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в:

Представник позивача Шпаков А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в вересні 2020 року до суду із позовом, де просив ТОВ «БІО ЛАТ» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою розміром 5,48 га, кадастровий номер :08:004:0014, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія №1145 від 21.11.2019 року, яка розташована на території Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області, шляхом звільнення та повернення власникові земельної ділянки, не чинити перешкоди у її користуванні; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34424681 від 23.03.2017 року державного реєстратора Козацької сільської ради Конотопського району Сумської області, яким було проведено реєстрацію Додаткової угоди до договору оренди землі від 19.08.2010 року; стягнути з ТОВ «БІО ЛАТ» на користь ОСОБА_1 8237,28 грн. витрат за проведення почеркознавчого дослідження №19476/19477/21-32 та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2019 року за ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_2 , зареєстровано право власності на земельну ділянку розміром 5,48 га, кадастровий номер :08:004:0014. Після реєстрації права власності йому стало відомо, що зазначена земельна ділянка перебуває в оренді та використовується ТОВ «БІО ЛАТ». Підставою такого користування є укладений між померлим ОСОБА_2 та товариством договір оренди землі від 19.02.2007 року, який було зареєстровано у Конотопському міськрайонному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», запис від 19.03.2007 року та додаткової угоди до договору оренди від 19.08.2010 року, яка була зареєстрована у Конотопському міськрайонному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», запис 06.10.2010 року за №45. Вказана додаткова угода до договору оренди землі зареєстрована Козацькою сільською радою Конотопського району Сумської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34424681 від 23.03.2017 року. Однак, за життя померлий ОСОБА_2 повідомляв ОСОБА_1 , що жодних інших договорів щодо користування належною йому земельною ділянкою, крім договору оренди від 19.02.2007 року, він не підписував, що підтверджується висновком експертів за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 05.07.2021 року за №19476/19477/21-32, проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України. На даний час договір оренди землі від 19.02.2007 року укладений на 10 років, вже припинив свою дію у 2017 році.

09.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «БІО ЛАТ» з листом про повернення земельної ділянки, посилаючись на те, що додаткову угоду спадкодавець не підписував, умови його не погоджував, однак жодної відповіді не отримав, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2021 року позов задоволено.

Усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою розміром 5,48 га, кадастровий номер :08:004:0014, що розташована на території Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія №1145 від 21 листопада 2019 року, шляхом витребування із незаконного користування у товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ», зобов`язавши останнього повернути вказану земельну ділянку власнику.

Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 34424681 від 23 березня 2017 року на земельну ділянку площею 5,48 га, кадастровий номер :08:004:0014, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія №1145 від 21 листопада 2019 року.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» на користь ОСОБА_1 8237,28 грн. (вісім тисяч двісті тридцять сім грн. 28 коп.) витрат за проведення почеркознавчого дослідження №19476/19477/21-32.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» на користь ОСОБА_1 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн.) сплаченого судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірна додаткова угода позивачем не підписувалась, тобто вона не є укладеною, тому, суд дійшов висновку про задоволення позову саме у спосіб визначений позивачем шляхом усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зобов`язавши відповідача повернути земельну ділянку власнику. Оскільки додаткова угода від 19.08.2010 року до договору оренди землі № 252/157 від 19.02.2007 року не є укладеною, тому саме з цих підстав підлягає скасуванню державна реєстрація права оренди земельної ділянки (номер запису про речове право 34424681 від 23 березня 2017 року).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що по даній справі була проведена почеркознавча експертиза №19476/19477/21-32 від 05.07.2021 року (надалі експертиза). Саме висновок експертизи по даній справі і став основним і єдиним доказом у справі. В суді першої інстанції відповідачем було заявлено про порушення норм законодавства, що регулюють порядок проведення почеркознавчої експертизи з посиланням на відповідні норми закону, що були порушені, що даний висновок не відповідає встановленим вимогам, оскільки у висновку експертами в порушення ч.5 ст. 106 ЦПК не зазначено, що висновок підготовлено для подання до Конотопського міськрайонного суду Сумської області, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. В порушення норм законодавства про експертизу, експертом досліджувалися лише документи з невідомо чиїм підписом, та невідомо як отримані. ТОВ «БІО ЛАТ» вважає, що на підставі наданих документів експерти взагалі не мали права проводити експертизу, оскільки не в повній мірі були надані зразки, як того вимагає інструкція, адже були надані лише вільні зразки підписів. Судом першої інстанції було проігноровано статтю 78 ЦПК України якою встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з доводами викладеними в ній та зазначає, що суд дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що незаконність користування відповідачем належною позивачу земельною ділянкою полягає в тому, що померлий ОСОБА_2 не підписував вказану додаткову угоду до договору оренди землі від 19.08.2010 року, що підтверджується висновком експертів за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 05.07.2021 року за № 19476/19477/21-32, проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України. Натомість, договір оренди землі від 19.02.2007 року був укладений на 10-років і його дія припинилася у 2017 році. Таким чином, на час звернення із даним позовом та розгляду апеляційної скарги у даній справі земельна ділянка розміром 5,48 га, кадастровий номер: :08:004:0014, яка належить ОСОБА_1 , перебуває у незаконному користуванні ТОВ «БІОЛАТ», що створює перешкоди йому, як власнику у користуванні даною земельною ділянкою. Щодо посилань відповідача, що судом першої інстанції було прийняте рішення у зв`язку з невідповідністю висновків обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права зазначив, що в обґрунтування даного висновку відповідач посилається на порушення застосування судом першої інстанції ст.ст. 89, 110 ЦПК України щодо надання оцінки почеркознавчому дослідженню наданого позивачем. Проте, і під час розгляду справи у суді першої інстанції, і в апеляційній скарзі відповідач, зазначаючи порушення порядку проведення почеркознавчого дослідження посилається на норми законодавства, яке регулює проведення судових експертиз. Натомість, документ наданий позивачем до суду на підтвердження позовних вимог - це висновок експертів за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 05.07.2021 року за № 19476/19477/21-32. Наголошують, що наданий документ є письмовим доказом, а не судовою експертизою, як зазначає відповідач. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримала і просила задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував і підтримав свої заперечення на апеляційну скаргу, викладені у відзиву.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як становлено судом і вбачається з матеріалів справи, 19.02.2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «БІО ЛАТ» складено договір оренди землі, зареєстрований в Конотопському міськрайонному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.03.2007 року. Договір укладено строком на 10 років (а.с.13-16).

Згідно вищевказаного договору відповідачу передана в оренду земельна ділянка загальною площею 5,48 га, у тому числі ріллі 5,48 га, розташована на території Дубов`язівської сільської ради Конотопського району Сумської області, згідно якого орендодавцю сплачується орендна плата у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у строки до початку наступного року.

19.08.2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «БІО ЛАТ» складено додаткову угоду до договору оренди землі, зареєстрований в Конотопському міськрайонному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено 06.10.2010 рок запис за №45. Строк дії договору 20 років з моменту державної реєстрації (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадщину, яка складається з земельної ділянки розміром 5,48 га, кадастровий номер :08:004:0014, що знаходиться на території Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області прийняв ОСОБА_1 (а.с.9). Право власності ОСОБА_1 на успадковану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 10-12).

Згідно висновку експертів за результатами почеркознавчого дослідження № 19476/19477/21-32 від 05.07.2021 року проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься в графі «Орендодавець» ліворуч від рукописного запису «Шолудяк» в додатковій угоді від 19.08.2010 року до договору оренди землі від 19.02.2007 №252/157, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с.18-28).

За нормами статей 12-14 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину викладені у частинах 1-4 ст. 203 цього Кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 2 ст. 207 цього Кодексу визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України (в редакції чинній момент виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1,2 статті 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною другою ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Істотні умовами договору оренди землі викладені у ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме - об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У статті 13 цього Закону дано поняття договору оренди землі, який являє собою договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно положень статей 14, 18, 20 цього Закону, в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ст. 126 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 4 ст. 125 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Позивачем представлений суду висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який виконаний фахівцями державної спеціалізованої установи, уповноваженою на проведення почеркознавчого дослідження за заявою адвоката.

Згідно ст.7 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року

№ 4038 в редакції на час проведення експертами дослідження, суб`єктами судово-експертної діяльності є державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом, які здійснюють судово-експертну діяльність у встановленому цим законом порядку.

В силу ст. 7-1 цього Закону підставою проведення судової експертизи (обстеження і дослідження) є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Окрім того, як передбачено у ст. 10 цього Закону судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

Отже, представлений позивачем висновок, виготовлений експертами з правом проведення експертизи за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку та підписів», 2.1 «Дослідження реквізитів документів», 2.3. «Дослідження друкованих форм та інших засобів виготовлення документів», яким були представлені документи, серед яких і оспорюваний, а саме, додаткова угода від 19.08.2010 року до договору оренди землі від 19.02.2007 року.

Заперечуючи по даній експертизі через порушення експертом Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998р., товариство наводить у апеляційній скарзі довід про те, що у висновку експерта не зазначено, що висновок підготовлений за поданням Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Однак, такий довід не заслуговує уваги, оскільки представлений позивачем висновок підготовлений за результатами дослідження експертів, замовленого за заявою адвоката, що відповідає нормі ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу».

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно здійснення експертного дослідження при відсутності умовно-вільних та експериментальних зразків підпису особи, яка ідентифікується, як це передбачають науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених одним наказом Міністерства юстиції України, а також при відсутності порівняльного матеріалу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1,2 ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач представив суду висновок експертів за фаховою спеціальністю дослідження почерку, підпису та документів, які провели дослідження представлених документів із вільними зразками підпису ОСОБА_2 , визнав цього дослідженого матеріалу достатнім, надали висновки, що підпис від імені ОСОБА_2 в графі «орендодавець» в додатковій угоді від 19.08.2010 року до договору оренди землі від 19.02.2007 року виконано письмовим приладдям без застосування технічних засобів та без попередньої підготовки не ОСОБА_2 а іншою особою.

Цей доказ в розумінні ст. 79 ЦПК України є доказом по справі, бо встановлює відсутність обставин підписання додаткової угоди до договору оренди землі за життя померлим ОСОБА_2 та спростовує заперечення сторони відповідача з приводу укладеності саме додаткової угоди, умовами якої збільшено строк дії договору оренди землі на 10 років.

Під час судового розгляду судом першої інстанції відповідач не скористався своїм правом і не заявив клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи, інших переконливих доказів того, що додаткова угода була підписана саме померлим, які б спростували висновки експертів, суду надано не було. Із зазначених відповідачем підстав для визнання недопустимим цього доказу у суду немає, бо його одержано відбулось без порушення порядку, встановленого законом.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про відсутність продовження договірних відносин між сторонами на підставі додаткової угоди до договору оренди землі через її неукладеність у визначеному законом порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висловленої в постанові від 16.06.2020 року по справі № 145/2047/16-ц, яка є обов`язковою для врахування судом в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають обирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (Далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.

Оскільки у відповідача не виникло право користування спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди від 19.02.2007 року на умовах оренди, то заявлена ОСОБА_1 негаторна вимога про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження своєю власною, земельною ділянкою, шляхом витребування із незаконного користування відповідача шляхом її повернення, і вимога щодо скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на спірну земельну ділянку вчинений 23.03.2017р. індексний номер: 34424681 при проведені державної реєстрації неукладеної додаткової угоди до договору оренди землі від 19.08.2010 року, є ефективними способом захисту відновлення порушеного права.

Скасовуючи записи при наявності вимоги про скасування самого речового права, суд діяв відповідно до ст. 5 ЦПК України, якою передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Колегія суддів зауважує про зайве вказане судом першої інстанції у абзаці другому резолютивної частини рішення «зобов`язавши останнього повернути вказану земельну ділянку», однак це не вплинуло на правильність висновків суду та вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому у задоволені апеляційної скарги слід відмовити і залишити рішення місцевого суд без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2022 року

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко