Дата документу 24.01.2022
Справа № 937/7542/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Бєгушева Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за участі:

представника позивача - адвоката Скворцової О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Яцуренко О.А.,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу зведеної ним шиферної огорожі, довжиною 16 метрів, надання ключів від замку воріт у подвір`я та знесення самовільної прибудови «а3-1» розміром 5.19x2.82 м, до 21/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому на праві приватної власності належить 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.01.2012. Відповідачу належить 21/50 частин означеного житлового будинку на підставі договору купівлі продажу частини будинку від 26.09.2011 року. Відповідно до рішення народного суду м. Мелітополя від 14.02.1962 року № 2-23-62, встановлено порядок користування земельною ділянкою між попередніми власниками домоволодіння, кожному по 421 кв.м., а двір, площею 512 кв.м. залишився у загальному користуванні. Такий порядок користування земельною ділянкою є обов`язковим для наступних власників домоволодіння. Таким чином, між ним та минулим співвласником даного житлового будинку існував загальний порядок користування даною земельною ділянкою; подвір`ям, тобто земельна ділянка, що обслуговує домоволодіння перебувала у загальному користуванні. Спорів щодо користування земельною ділянкою в них ніколи не виникало. У зв`язку з придбанням частини житлового будинку відповідачем по справі, в них почали виникати суперечки у користуванні земельною ділянкою. У 2012 році відповідач, без його, як співвласника будинку, згоди, почав будувати прибудову до своєї частини будинку, збудувавши фундамент та влаштувавши вигрібну яму, куди виливав нечистоти. Після звернення до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з вимогою про знесення фундаменту самовільної прибудови та знищення вигрібної ями, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 08 вересня 2012 року його позов задоволено. Однак рішення суду виконано відповідачем не було. Виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа виданого на підставі вказаного рішення було закінчено у зв`язку з неможливістю його виконання рішення суду без участі боржника. Однак відповідач не тільки не виконав рішення суду, а добудував самочинну прибудову, перекрив дах, попри приписи відділу державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради. У 2018 - 2019 роках відповідач відгородився великим шиферним парканом довжиною 16 метрів, перешкоджаючи у вільному доступі на подвір`я загального користування, розподіливши на власний розсуд подвір`я загального користування на дві нерівні частини, залишивши йому 15 % від подвір`я, а собі залишив відповідно 85 %. Вказаний факт порушує його права, оскільки він обмежений у пересуванні, не може вільно користуватись подвір`ям, через двір до нього не може потрапити ні автомобіль, ні швидка допомога. Крім того, відповідач повісив замок на вихідні ворота та не надає йому ключі від воріт. Відповідач забороняє йому виходити з подвір`я через загальний двір. Тому позивач звернувся до суду для поновлення своїх прав.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.10.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

01.11.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі, посилаючись на те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 1355,2 кв.м. на праві спільної часткової власності, належить йому та позивачу. Право власності на 29/50 частин цього житлового будинку належить позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право власності, 21/50 частин йому на підставі договору купівлі продажу частини будинку від 26.09.2011. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку не оформлені. Відповідно до рішення народного суду м. Мелітополь встановлено порядок користування земельною ділянкою між попередніми власниками домоволодіння, подвір`я площею 512 кв.м. є територією загального користування. У 2013 році він виконав будівельні роботи з будівництва прибудов частини житлового будинку без отриманого права на виконання будівельних робіт, а саме не повідомив про початок виконання будівельних робіт чим порушив вимоги ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 2.6 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466. У зв`язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу. Питання оформлення права власності на здійснене ним самочинне будівництво було предметом розгляду компетентного державного органу з питань архітектури, прийнято позитивне рішення, проведено технічну інвентаризацію домоволодіння та внесені зміни до технічного паспорту на житловий будинок. Таким чином, зведена прибудова за згоди органу місцевого самоврядування оформлена ним в установленому законом порядку, є його власністю, тому позовна вимога щодо знесення не може бути предметом цього спору. Крім того, ним було зведена шиферна огорожа у 2018 році, оскільки позивачем утримується спільне подвір`я у не належному стані, з недотриманням санітарних норм. Він неодноразово звертався до позивача з вимогами приведення території загального користування у належний стан, забезпечення постійного прибирання сміття, побутових відходів, бруду, опалого листя, снігу з метою, проте на його прохання позивач реагував агресивно, жодних дій для запобігання антисанітарії на подвір`ї не вчиняв. У зв`язку з зазначеним, він дійсно встановив паркан. При його встановленні заперечення з боку позивача були відсутні, будь-яких скарг до нього або заяв компетентних органів не поступало. Однак, враховуючи наявність рішення народного суду м. Мелітополя від 14.02.1962 по справі № 2-23-62, він розуміє обов`язковість його виконання і має намір знести огородження. Ключі від воріт подвір`я неодноразово надавав позивачу, проте він їх постійно втрачає.

Крім того, у відзиві від 27.02.2020 на уточнену позовну заяву, відповідачем було додатково зазначено, що відповідно до акту від 27.01.2020 рекомендовано йому та позивачу по справі оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, після чого укласти договір про порядок володіння та користування спільним майном, за визначеними межами влаштувати огорожу, дотримуватись правил добросусідства, облаштувати очисні споруди відповідно до проектної документації. Рекомендовано позивачу привести самочинно збудовану прибудову до вимог чинного законодавства. Проте, виконувати рекомендації комісії ОСОБА_1 відмовляється, отже чинить йому перешкоди у здійсненні права користування власним майном. В зв`язку з чим має намір звернутися до суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії.

25.11.2020 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Виконавчого комітету Мелітопольської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з підстав, зазначених в уточненій позовній заяви.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в 2011 році придбав частину будинку. На початку він планував узаконити споруду, однак потрібна була згода сусідів, але позивач відмовився її надавати. Тоді йому запропонували побудувати, а вже потім зареєструвати. Коли він вже побудував, було прийнято рішення суду про знесення фундаменту. Державним виконавцем було встановлено, що знести споруду вже неможливо.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області до судового засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про можливість розгляду справи за їх відсутності за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши доводи учасників справи, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 належить 29/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого державним нотаріусом Мелітопольської нотаріальної контори, р.№ 3-81та підтверджується витягом про державну реєстрацію прав/а.с.5,6/.

Рішенням народного суду м. Мелітополя № 2-23-62 від 14.02.1962 було розділено земельну ділянку по АДРЕСА_2 та виділено ОСОБА_4 в користування земельну ділянку площею 421 кв.м., ОСОБА_5 421 кв.м./а.с.9/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2012 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_2 і знести самочинно збудований фундамент прибудови до 21/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 та знищити самовільно побудовану вигрібну каналізаційну яму./а.с.10,11/.

Постановою державного виконавця від 24.06.2014 закінчено виконання провадження № 3658497 з виконання виконавчого листа № 815/8768/12 виданого 28.12.2012 Мелітопольським міськрайонним судом, в зв`язку з неможливість виконання рішення суду без участі боржника/а.с.12/.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2011, належить 21/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 05.10.2011/а.с.13,14/.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 належить 29/50 частин, ОСОБА_2 належить 21/50 частин/а.с.15-18/.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про реєстрацію права власності №195773870 від 09.01.2020 року, що 21/50 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , 29/50 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 /а.с.59,60/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.05.2018 виділено ОСОБА_2 в натурі 21/50 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , яка складається з частини житлового будинку саманного будинку, а саме квартири АДРЕСА_3 загальною площею 45,0 кв.м, житловою площею 25.5 кв.м., підсобною площею 19,5 кв.м, яка складається з «2-1» коридор площею 7,9 кв.м., кімнати площею 15,9 кв.м., «2-3» кімнати площею 9,6 кв.м., «2-4» кухні площею 7,4 кв.м., «2-5» санвузла площею 4,2 кв.м. та господарчих та побутових будівель і споруд, убиральні-душу/а.с.61,62/.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 19.02.2019 рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 08.05.2018 скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі 21/50 частин житлового будинку відмовлено/а.с.64,65/.

Судом встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 знаходиться самовільна прибудова до 21/50 частин житлового будинку розміром 519Х2,82 та шиферна огорожа, яка обмежує вільний доступ позивачу ОСОБА_1 , що також підтверджується фототаблицями, дослідженими у судовому засіданні/а.с.19-30/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 08 вересня 2012 року у справі № 815/8768/2012, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_2 і знести самочинно збудований фундамент прибудови до 21/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 та знищити самовільно побудовану вигрібну каналізаційну яму.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою, в зв`язку з чим було видано припис про зупинення будівельних робіт та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Так, дійсно, відповідно до Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів від 23.10.2013 проведено позапланову перевірку домоволодіння АДРЕСА_2 , та встановлено що ОСОБА_2 самовільно виконані будівельні роботи з будівництва прибудови до житлового будинку без отриманого права на виконання будівельних робіт, а саме без повідомлення про початок виконання зазначених робіт, будівля не експлуатується, об`єкт ІІ категорії складності, 2013 року побудови, що є порушенням ч.1 ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», п.2, 6 «Порядку виконання будівельних робіт» затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 № 466/а.с.40/.

Постановою № 843 по справі про адміністративне правопорушення від 30.10.2013 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.96 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 5100 гривень/а.с.41/.

На виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2012 видано виконавчий лист № 815/8768/12, який було пред`явлено до примусового виконання відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області.

Постановою державного виконавця від 24.06.2014 з виконання провадження № 3658497 закінчено, в зв`язку з неможливістю виконання рішення суду без участі боржника.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.04.2021 у позові ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 , за участі третьої особи: виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: прибудову до житлового будинку по АДРЕСА_1 , розмірами 2,82x5,19 м, загальною площею 14,64 кв.м, позначену у технічному паспорті літерою аЗ-1 відмовлено.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_7 незаконно побудував прибудову, що завдає їм проблеми. З відповідачем у них загальний двір, однак ОСОБА_7 побудував огорожу через весь двір довжиною 16 м без узгодження та нашого дозволу. Коли виходиш з будинку, одразу стоїть огорожа, навіть відсутній рух повітря. Машина не може заїхати у двір. З його прибудови у двір постійно тече вода. Ворота з двору ОСОБА_7 замикає на ключ, однак у них відсутній екземпляр ключа, в зв`язку з чим вони мають змогу користуватись лише хвірткою. Раніше чоловік вже звертався до суду, коли ОСОБА_7 лише починав будувати прибудову, його суд зобов`язав знести фундамент, прибудову, огорожу. Неодноразово звертались до ОСОБА_7 , щоб відкрив ворота, лише останні два місяці він сам їх відкриває, а раніше ключі не надавав, доходило до рукоприкладства, викликали поліцію.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначав, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суди мають враховувати, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Закриття виконавчого провадження № 36585497 щодо зобов`язання ОСОБА_2 вчинити певні дії, у тому числі знести самовільно збудований фундамент прибудови до 21/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 та знищити самовільно побудовану вигрібну каналізаційну яму, не позбавляє позивача ОСОБА_1 права звернутись до суду за захистом своїх прав із позовом до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом зазначаючи, що відповідач самовільно використовує спірну земельну ділянку, здійснивши самочинне будівництво, а в силу статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 на праві власності належить 29/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 , земельна ділянка площею 421 кв.м., а двір площею 512 кв.м знаходиться у загальному користуванні з відповідачем ОСОБА_2 , він не може бути позбавлений права користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, зокрема права для власного використання та для використання членів сім`ї.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

За правилами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач, порушуючи вимоги діючого законодавства, не виконав рішення суду, тим самим продовжує порушувати право позивача вільно користуватись земельною ділянкою, що перебуває у спільному користуванні. Більш того, заперечення проти позову відповідача зводяться до неможливості знайти порозуміння з позивачем, враховуючи, те, що вказані споруди були побудовані без погодження з позивачем.

За таких обставин та з наведених підстав позовні вимоги підлягають задоволенню в заявлених межах.

Судові витрати, понесені позивачем та підтверджені документально квитанцією від 05.09.2019 про сплату судового збору в сумі 768,40 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 264, 265, 273, 352-354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельної ділянкою по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , шляхом демонтажу шиферної огорожі, довжиною 16 метрів, знесення самовільної прибудови «а3-1» розміром 5,19х2,82 м до 21/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та надати ключі ОСОБА_1 від замку воріт у подвір`я будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 768 /сімсот шістдесят вісім/ гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: Ю.В.Ковальова