головуючий у суді І інстанції Заставенко М.О.
провадження №22-ц/824/2103/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» звернулось з позовом до суду, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 28 липня 2016 року АДРЕСА_1, та за надання послуг та відшкодування витрат за договором від 8 листопада 2016 року №В(63)1Г-63 у загальному розмірі 13 783,90 грн, яка складається з: основної заборгованості 10 136,36 грн; інфляційні нарахування - 2 644,30 грн; 3% річних - 1 003,24 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувало, що 28 липня 2016 року між ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій АДРЕСА_1, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом, у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Також, 8 листопада 2016 року між тими ж сторонами укладено договір про надання послуг та відшкодування витрат виконавця №В(63)1Г-63, предметом якого є надання послуг виконавця з охорони, послуг консьєржа та відшкодування витрат виконавця за забезпечення електропостачання, постачання холодної води та водовідведення спожитих мешканцями квартири та збір, нарахування і облік плати споживачем та за послуги холодного водопостачання, що використані на полив прибудинкової території споживачем у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати послуг виконавця та відшкодування витрат виконавця за встановленим розцінками, у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно з договірними умовами виконавець надав послуги відповідно до затвердженого (погодженого) тарифу, розцінок, його структури, періодичності та строків надання послуг, однак відповідач, користуючись наданими послугами, не в повному обсязі виконував зобов`язання по їх оплаті, у зв`язку з чим станом на 1 листопада 2020 року заборгованість складає 10 136,36 грн. Оскільки відносини між сторонам є грошовим зобов`язанням, то відповідач має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, розмір яких за розрахунками позивача складає 1 003,24 грн та 2 644,30 грн відповідно.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду Директор ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач виконував функції експлуатуючої організації, а саме: забезпечував організацію комплексу заходів з технічного, адміністративного супроводження і належного управління та утримання житлового будинку по АДРЕСА_1 , в тому числі надавав відповідачу послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у період з липня 2016 року по 30 листопада 2018 року. Загальна сума нарахувань відповідачу за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вищевказаний період становить 15004,72 грн, а розмір щомісячних нарахувань за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не перевищував розмір щомісячних нарахувань, визначений умовами укладеного між сторонами договору. Окрім того, відповідач, як власник квартири АДРЕСА_1 , також отримував послуги охорони та консьєржа, послуги з електропостачання, послуги з централізованого опалення, послуги холодного водопостачання для використання на полив прибудинкової території, що надавалися на підставі договорів, укладених між ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» та виробниками/виконавцями послуг. Відповідач вчиняв дії щодо часткової оплати послуг виконавця, що свідчить про визнання ним наявності зобов`язань перед ТОВ «Київ Комфорт Сервіс».

Вважає, що судом першої інстанції не було досліджено договір про надання послуг та відшкодування витрат виконавця № В(63)1Г-63 від 8 листопада 2016 року, який надавався разом з письмовими поясненнями позивача по справі, також судом не враховані письмові пояснення позивача, що направлялися до суду 24 лютого 2021 року, у зв`язку із чим, судом дослідженні не всі обставини справи, що порушує норми процесуального права.

16 вересня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 , в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, позивач подав до суду нові докази, однак не наводить жодних причин неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції.

Звертає увагу суду на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач також не подав всі докази разом із позовною заявою, пропустив строк для подання відповіді на відзив, і вирішив подати додаткові докази разом з письмовими поясненнями, які суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги.

Зазначає, що поданий до суду розрахунок вартості послуг суперечить договору від 28 липня 2016 року № 63 та не підтверджений жодними доказами.

Наголошує на тому, що позивач вимагає оплатити послуги, які фактично не надавалися, матеріали справи не містять жодного підтвердження наданих послуг.

Також наголошує на тому, що стосовно послуг з липня 2016 року до листопада 2017 року сплив строк позовної давності.

Вважає, що позивач припинив надавати послуги з 1 грудня 2018 року, а отже не має права на оплату послуг після 1 грудня 2018 року, адже такі були оплачені на рахунок ОСББ.

Вказує, що позивач вимагає оплати додаткових послуг, які не передбачені типовими договорами, а ціна/тариф на послуги позивача не затверджені органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав недоведеним та необґрунтованим факт наявності заборгованості у розмірі 13 783,90 грн за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що уклавши договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на умовах, викладених в ньому, сторони тим самим засвідчили свою згоду та взяли на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені у цьому правочині про надання послуг, проте позивачем не доведено правомірність нарахування плати за житлово-комунальні послуги за спірний період в сумі відмінній, ніж передбачено вказаним договором, а тому є недоведеним та необґрунтованим факт наявності у відповідача заборгованості у заявленому розмірі.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

У відповідності до частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За положеннями статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Отже, у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім цього, відповідно до п. 25 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 01 червня 2011 року № 869, вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного зв`язку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків (гуртожитків) власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та відповідними надавачами послуг.

Закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування санкцій, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що позивач виконував функції експлуатуючої організації, якими є: забезпечення організації комплексу заходів з технічного, адміністративного супроводження і належного управління та утримання житлового будинку по АДРЕСА_1 у період з липня 2016 року по 30 листопада 2018 року, а саме до створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зарічний 1-Г". Указані обставини сторонами не заперечуються.

Ураховуючи наведене є недоведені підстави нарахування заборгованості за період після листопада 2018 року, з часу передачі повноважень виконавця до ОСББ. Крім того, як убачається із наданих суду першої інстанції розрахунку заборгованості та у розділі 5 письмових пояснень, позивач скоригував відповідну суму заборгованості шляхом зменшення на 454,08 грн, що дорівнює нарахованим за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року сум.

Встановлено також, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та 28 липня 2016 уклав з ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» договір АДРЕСА_1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за зазначено адресою.

Згідно з умовами п. 2.1 предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг у житловому будинку, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом, у строк та на умовах, що передбачені цим Договором.

Пунктом 2.2 даного договору передбачено, що виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг (Додаток №1). Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 237 грн 45 коп. (п. 2.3 договору).

Додатком № 1 до договору визначено, що на момент укладення цього договору сторони дійшли згоди про надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території за договірним тарифом 5,02 грн/м2 загальної площі власного житлового приміщення згідно складових тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій розрахованих відповідно до Постанови КМУ від 1 червня 2011 року №869.

Додаток № 1 є підставою для проведення взаємних розрахунків і платежів між виконавцем та замовником та є невід`ємною частиною до договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 21 липня 2016 року.

Крім того, 8 листопада 2016 року між тими ж сторонами було укладено також другий договір про надання послуг та відшкодування витрат виконавця №В(63)1Г-63, предметом якого є надання послуг виконавця з охорони, послуг консьєржа та відшкодування витрат виконавця за забезпечення електропостачання, постачання холодної води та водовідведення спожитих мешканцями квартири та збір, нарахування і облік плати споживачем та за послуги холодного водопостачання, що використані на полив прибудинкової території споживачем у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати послуг виконавця та відшкодування витрат виконавця за встановленими розцінками, у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Указаний договір був зазначений позивачем у додатку до позовної заяви у п. 8, однак згідно із складеним секретарем судового засідання Доля М.А. актом (а.с. 36) був відсутній у матеріалах позову.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Виявивши відсутність у матеріалах позовної заяви доказу, а саме указаного договору, зазначеного у додатку до позову, позивачем копію договору було додано до письмових пояснень від 24 лютого 2021 року за №24/02-1.

Судом першої інстанції наведені обставини були враховані та договір залучено до матеріалів справи. Ураховуючи наведене указаний доказ також підлягає оцінці судом під час вирішення спору.

За умовами зазначеного договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений строк. Розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше, ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Повна вартість відшкодування забезпечення витрат виконавця за цим договором визначається загальною сумою, що складається з фактичних витрат понесених виконавцем, підтверджених у квитанції на оплату житлово-комунальних послуг за кожен місяць, що надається споживачу.

Таким чином, за умовами обох договорів передбачено сплату щомісячних платежів не пізніше ніж 20 число місяця, що настає за розрахунковим, однак у одному договорі встановлено фіксовану суму, а умовами іншого договору не передбачено фіксованої суми, а встановлено (п. 2.3), що вартість послуг має бути підтверджена у квитанції на оплату відповідних послуг за кожен місяць, що надається споживачу.

Колегія погоджується також із висновком суду першої інстанції про те, що укладені між сторонами договори у встановленому порядку недійсними не визнані, відтак є чинними та підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Зокрема, згідно із ч. 2 наведеної статті, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Таким чином, визнаючи обов`язок щодо сплати відповідних послуг за фактично надані послуги, колегія апеляційного суду враховує, що виконання обов`язку відповідачем стосовно сплати за договором від 8 листопада 2016 року №В(63)1Г-63 можливе було за умови вчинення позивачем дій щодо направлення квитанції на оплату відповідних послуг за кожен місяць із зазначенням вартості таких послуг, оскільки фіксований розмір таких витрат договором не визначено.

Однак матеріали справи не містять доказів направлення позивачем будь-яких квитанцій із визначенням суми, яка підлягає сплаті за укладеним сторонами договором від 8 листопада 2016 року №В(63)1Г-63, та не містять доказів отримання чи обізнаності споживача про виставлені суми до сплати за цим договором, або доказів відмови відповідача від отримання відповідних квитанцій. Відтак матеріали сплати не містять доказів щодо наявності доведеного до відома споживача обов`язку про сплату витрат виконавця за указаним договором та розміру такої сплати.

Надана до апеляційної скарги карточка рахунка 360 за період з 01 липня 2016 року по 19 липня 2021 року також не містить відомостей щодо обізнаності споживача про розмір вартості наданих послуг та отримання споживачем відповідних квитанцій.

Відсутні також докази, що суми за обома договорами були включені до загальної квитанції, оскільки жодних квитанцій позивачем не надано до матеріалів справи.

Матеріали справи також не містять доказів визнання відповідачем обставин направлення позивачем та отримання відповідачем відповідних квитанції. У відзиві на апеляційну скаргу, так само як і у відзиві на позов відповідач указану обставину заперечує.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої, четвертої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене підстав для стягнення заборгованості за договором від 8 листопада 2016 року №В(63)1Г-63 не встановлено: відсутній обґрунтований розмір заборгованості за договором від 8 листопада 2016 року №В(63)1Г-63 та докази направлення відповідних квитанції відповідачеві. Відтак, позивач не довів, що за вказаним договором ним були виставлені вимоги відповідачеві щодо сплати заборгованості та обов`язок щодо сплати за цим договором є простроченим.

Відповідно до укладеного іншого договору від 28 липня 2016 року АДРЕСА_1 відповідач зобов`язується сплачувати вартість послуги з утримання будинку та прибудинкової території на підставі узгоджених договором дій постачальника і споживача послуг у розмірі 237,45 грн щомісяця.

За період з липня 2016 року по листопад 2018 року включно позивачем надано послуг за 28 повних місяців та один неповний розрахунковий місяць, а саме липень 2016 року. Отже сума, що мала бути сплачена відповідачем за цим договором складає 6688,74 грн (237,45 грн х 28 + 40,14 грн за неповний розрахунковий місяць). Упродовж періоду з серпня 2016 року по жовтень 2017 року відповідачем згідно наданого позивачем розрахунку було сплачено 4868,36 грн, що фактично відповідає виконанню зобов`язань за 20 повних місяців і один неповний, тобто щодо оплати житлово-комунальних послуг за указаним договором по березень 2018 року включно. Різниця між наданою за час здійснення послуг відповідачем, як виконавцем вартістю послуг за договором АДРЕСА_1 та сплаченою споживачем сумою складає 1820,38 грн (6688,74-4868,36).

Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про який також було заявлено у суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву (а.с. 32-35).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідач вважає, що строк позовної давності має бути застосовано щодо заборгованості, строк виконання за якою сплинув більш як за три роки до звернення позивача з цим позовом, а саме з листопада 2017 року.

Разом з тим, оскільки за наявними у справі матеріалами встановлено, що наявність заборгованості підтверджена лише за період з квітня по листопад 2018 року включно у сумі 1820,38 грн, тобто в межах строку позовної давності, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні.

Суд першої інстанції відмовляючи повністю у задоволенні вимог позову з тих підстав, що позивачем не доведено правомірність нарахування плати за житлово-комунальні послуги у сумі, відмінній, ніж передбачено договором, не навів підстав для відмови у задоволенні позову щодо доведеної вартості послуг за договором, яким визначено фіксовану суму заборгованості.

Колегія апеляційного суду визнає відповідні доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими та дійшла висновку про наявність підстав для усунення помилки суду першої інстанції, оскільки наявні у матеріалах справи докази (договір від 28 липня 2016 року АДРЕСА_1, яким встановлено фіксовану суму оплати послуг і термін виконання зобов`язань; розрахунок заборгованості, у якому визначено період нарахувань та часткову оплату відповідачем отриманих послуг) дають можливість для встановлення підтвердженої суми заборгованості.

Апеляційна скарга не містить самостійних доводів щодо незгоди з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми 3 % річних та інфляційних втрат, однак у апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в цілому та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову у відповідній частині, а саме щодо стягнення нарахованих позивачем на підставі ст. 625 ЦК України суми 3 % річних та інфляційних нарахувань, колегія апеляційного суду дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на споживача послуг покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право виконавця послуг відповідно до частини першої статті 509 ЦК України вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відсотки та інфляційні нарахування, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, можуть бути стягнуті після настання визначеного умовами договору строку виконання зобов`язання.

Оскільки строк виконання зобов`язання за умовами договору передбачено щомісяця, тому відповідні суми мають бути розраховані щодо кожного чергового платежу.

Разом із тим, позивач на підтвердження позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат надав суду першої інстанції розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, у якому розрахунок відповідних сум проведено на сальдо, яке включає загальний (накопичувальний) розмір заборгованості за весь період надання послуг за двома договорами, а не щодо кожного чергового платежу, відтак, не надав належних та допустимих доказів, а саме щодо нарахування відповідних сум щодо кожного чергового платежу за кожним договором.

За таких обставин колегія апеляційного суду не може визнати доведеними належним розрахунком підстави для стягнення нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України суми 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Аналогічного висновку щодо відсутності підстав для задоволення відповідних вимог у разі ненадання суду на підтвердження позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат належних та допустимих доказів, а саме обґрунтованого розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, а саме такі обставини були встановлені щодо прострочення позивача стосовно не доведення своєчасного надання квитанцій для сплати відповідачеві за договором від 8 листопада 2016 року №В(63)1Г-63.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» та стягнення з відповідача на користь позивача 1820,38 грн заборгованості за наданими за договором від 28 липня 2016 АДРЕСА_1 послугами.

У решті вимоги позову задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів сплачено 5255 грн судового збору (2102+3153).

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 693,66 грн пропорційно до розміру задоволених вимог на 13,2 %, оскільки заявлені були вимоги на суму 13783,90 грн, а задоволено на 1820,38 грн.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» () заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 1820,38 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» () судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 693,66 грн

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба