Дата документу 02.02.2022
Справа № 334/651/16-ц
Провадження № 2-др/334/3/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Коваль К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Луценка Юрія Володимировича, подану в інтересах боржника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат,

установив :

10.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі № 334/651/16-ц, в якому вирішити питання про стягнення з заявника Концерну «Міські теплові мережі» судових витрат, понесених ним у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.11.2021 року ухвалу суду від 22.06.2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2021 року справу передано судді Бредіхіну Ю.Ю.

У численні судові засідання представник концерну «Міські теплові мережі» не з`явився, будь-яких заяв з цього приводу не надав.

Представник заявника адвокат Луценко Ю.В. у судовому засіданні підтримав заяву про розподіл судових витрат у повному обсязі. Вказав на те, що просить суд вирішити питання не тільки стосовно судового збору, сплаченого ОСОБА_1 за подання заяви про скасування судового наказу, але на витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., понесені боржником під час підготовки заяви про скасування судового наказу, а також 2000 грн., які понесені боржником під час апеляційного розгляду, та 38 грн. поштових витрат, які понесені у зв`язку із відправкою апеляційної скарги та заяви про відеоконференцію.

Адвокат Луценко Ю.В. також зазначив, що питання стосовно витрат, пов`язаних із апеляційним переглядом, судом апеляційної інстанції не вирішувалось.

Дослідивши заяву, матеріали справи № 334/651/16-ц, суд дійшов до таких висновків.

10.02.2016 Ленінським районним судом м. Запоріжжя виданий судовий наказ у справі №334/651/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з січня 2009 року по липень 2014 року у сумі 9941,39 гривня, а також понесених судових витрат на оплату судового збору у розмірі 689 гривень.

Ухвалою суду від 21.05.2021 заява ОСОБА_2 про скасування судового наказу задоволена. Судовий наказ у справі №334/651/16-ц, виданий 10 лютого 2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги скасований.

При подачі заяви про скасування судового наказу ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 113,50 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Положеннями п.п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання заяви про скасування судового наказу має бути сплачений судовий збір у розмірі 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 167 ЦПК України розгляд справи в порядку наказного провадження проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі.

Порядок відшкодування судових витрат, у тому числі судового збору, визначено приписами статей 141 та 142 ЦПК України. Проаналізувавши приписи вказаних статей, суд дійшов висновку, що розподіл витрат, пов`язаний перш за все із безпосереднім судовим розглядом, і відшкодовується стороні на користь, якої ухвалено відповідне судове рішення. Водночас стаття 142 ЦПК України містить норми, якими врегульовано питання відшкодування судових витрат у випадках коли спір не вирішується судом по суті.

Названі статті не містять приписів щодо відшкодування судових витрат, у тому числі судового збору, у випадку прийняття судом ухвали про скасування судового наказу. Отже, законодавець, виходячи із суті самого наказного провадження, не передбачив жодного компенсаторного механізму для судових витрат, окрім вирішення питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 Кодексу (ч. 3 ст. 171 ЦПК України). При цьому судовий збір не повертається навіть стягувачу (заявнику) у випадку прийняття судом ухвали про відмову у видачі судового наказу. Також не можна розцінювати ухвалу про скасування судового наказу, як судове рішення постановлене на користь боржника, адже при цьому спір по суті не вирішено.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що норми чинного процесуального кодексу не передбачають можливості відшкодування судових витрат у справах наказного провадження, крім випадків прямо визначених Кодексом.

При цьому, оскільки питання відшкодування судових витрат є питанням процесуального права, то суд не вважає за можливе застосовувати аналогію закону чи аналогію права, адже це суперечитиме положенням статті 1 ЦПК України, якими закріплено, що повноваження суду та порядок здійснення судочинства закріплено саме нормами ЦПК України.

Стосовно вирішення питання про розподіл судових витрат у сумі 2000 грн. на правову допомогу та 38 грн. поштових витрат, які були понесені ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року, то суд зазначає, що п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відтак, питання щодо судових витрат понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції має вирішуватись судом апеляційної інстанції, і у суду першої інстанції відсутні повноваження для вирішення цього питання.

Керуючись статтями 133-142, 260 ЦПК України, суд

ухвалив :

Відмовити у задоволені заяви адвоката Луценка Юрія Володимировича, подану в інтересах боржника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.02.2022 року.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін