Головуючий у І інстанції Трусова Т.О.
Провадження №22-ц/824/2288/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санді Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ТОВ «Санді Груп» звернулося до суду з вищевказаним позовом та просило про його задоволення, посилаючись на те, що 01.12.2019 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW 735i», д.н.з НОМЕР_1 , здійснила наїзд на вхідні двері закладу ресторанного господарства «Містер Кет», що призвело до пошкодження майна, яке належить ТОВ «Санді Груп».

Позивач зазначав, що вина ОСОБА_1 у даній пригоді встановлена постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13.01.2020 року.

Внаслідок вчинення відповідачем даного правопорушення позивачу було завдано матеріальної шкоди на суму 43 900 грн. 03 коп., що є вартістю заміни пошкодженої металопластикової конструкції вхідної групи та її монтажу.

Крім цього, внаслідок пошкодження конструкції закладу його роботу було тимчасово припинено, а тому позивач не зміг надати послуги ресторанного обслуговування по договору з ФОП ОСОБА_2 , у зв`язку із чим позивачем було сплачено штраф у розмірі 100% від вартості послуг в розмірі 120 000 грн.

Враховуючи викладене, позивач ТОВ «Санді Груп» просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 163 900 грн. 03 коп. завданої матеріальної шкоди та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санді Груп» майнову шкоду в сумі 163 900 грн. 03 коп., судовий збір в сумі 2 548,50 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 4 600 грн., а усього 171 048 грн. 53 копійки.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через представника - адвоката Шестакову Ю.В. подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санді Груп» майнову шкоду у розмірі 43 900 грн. 03 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відповідач просила відмовити.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилалась на те, що суд першої інстанції порушив вимоги пункту 2 частини 2 ст. 223 ЦПК України, оскільки неправомірно відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Шестакової Ю.В. про відкладення розгляду справи 27 січня 2021 року (день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення), визнавши причини її неявки в судове засідання неповажними. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 липня 2018 року у справі «Вартая проти Грузії» зазначено, що відмова суду відкласти судове засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому процесі, та розгляд справи без захисника є порушенням статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, відмова суду у відкладенні справи є порушенням не тільки норм ЦПК України, а й Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, закриття підготовчого провадження та в той же час перехід до розгляду справи по суті позбавило відповідача доступу до суду, що також є порушенням статті 6 Конвенції.

Також зазначає, що відповідачем визнається вимога щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 43 900 грн. 03 коп. щодо компенсації вартості заміни пошкодженої металопластикової конструкції вхідної групи та її монтаж.

Однак, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 120 000 грн. 00 коп. - упущеної вигоди, є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

На думку відповідача, позивач безпідставно звертається з вказаною позовною вимогою, що вбачається з самого тексту позову. Зокрема, як зазначено у позовній заяві «...невідомими особами, якими було вчинено хуліганство.Так, в результаті дій зловмисників, що підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, що було скоєне 01.12.2019 року на території закладу ресторанного господарства «Mister Cat», що знаходяться в АДРЕСА_1 -є, та належать суб`єкту господарювання ТОВ «Сінді Груп», товариству були надані збитки. Відносно вказаних осіб порушено кримінальну справу».

Тобто, позивачем визнається обставина, яка не заперечується відповідачем, щодо завдання матеріальної шкоди ТОВ «Сінді Груп» саме кримінальним правопорушенням та особами, які на сьогодні притягаються до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0008823 від 02.12.2019, що розглядається Дарницьким районним судом м. Києва під головуванням судді Домарєва О.В. (справа № 753/15886/19). Тому, у разі визнання винуватими обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, саме на них покладається матеріальна відповідальність щодо упущеної вигоди. Крім того, ТОВ «Санді Груп» є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, через що останнім подано до суду цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу відповідачем ОСОБА_1 вчинене адміністративне правопорушення, згідно якого матеріальна шкода нанесена лише у розмірі 43 900 грн. 03 коп.

При цьому, позивач повинен був довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи у розмірі 120 000,00 грн., і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З обґрунтування позовних вимог вбачається, що вчинення відповідачем адміністративного правопорушення не стало єдиною і достатньою причиною, що позбавили позивача можливості отримати прибуток, що не доведено ним належними і допустимими доказами. Натомість, саме діями осіб, що притягаються до кримінальної відповідальності позивач обґрунтовує понесені ним збитки щодо упущеної вигоди.

Крім того, скаржник зазначав, що судом першої інстанції позбавлено відповідача доступу до суду через процесуальні порушення та не надано можливості подати докази щодо того, що не лише неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною позбавлення позивача можливості отримати прибуток, оскільки на дату подання відзиву кримінальне провадження № 0008823 від 02.12.2019 року, ще перебувало на стадії судового розгляду у Дарницькому районному суді м. Києва.

На думку скаржника, вказані порушення суду першої інстанції спричинили неповноту судового розгляду та ухвалення незаконного рішення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (163 900 грн. 03 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено позивачем в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Санді Груп» про стягнення з відповідача понесених збитків у розмірі 120 000,00 грн., тому колегія суддів згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.12.2019 року о 22-40 год. у м. Києві на вул. А.Ахматової, 49 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «BMW 735i», д.н.з НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом допустила наїзд на перешкоду - вхідні двері піццерії «Містер Кет», що завдало матеріальних збитків майну ТОВ «Санді груп».

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.01.2020 року ОСОБА_1 визнано винною у порушенні пункту 10.9. ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.6-8).

Також встановлено, що вартість заміни пошкодженої з вини відповідача металопластикової конструкції вхідної групи піццерії «Містер Кет» склала 43 900,03 грн., що підтверджується укладеним з ТОВ «Стройсервіс» договором-рахунком № 343 від 02.12.2019 та платіжним дорученням на вказану суму № 1826 від 03.12.2019 року (а.с.15-16).

Відповідач визнала свій обов`язок відшкодувати позивачу вказану суму.

Також встановлено, що позивачем, крім того, заявлено вимоги про відшкодування суми штрафу, сплаченого за неналежне надання ним, як виконавцем послуг за укладеним з ФОП ОСОБА_2 (замовником) Договором про надання послуг № 12 від 18.01.2019 року, предметом якого є надання позивачем замовнику послуг з організації ресторанного обслуговування, та Додатком № 1 до цього договору від 18.11.2019 року, за умовами якого з 23-00 год. 01.12.2019 по 02-30 год. 02.12.2019 в ресторані «Містер Кет» мав відбуватися корпоративний захід замовника (турнір з караоке) (а.с.28-32).

Відповідно до пункту 5 Додатку № 1 до договору загальна вартість послуг становить 120 000,00 грн.

Згідно з умовами, визначеними пунктом 4.1. Договору про надання послуг № 12, у випадку ненадання чи неналежного надання виконавцем послуг, передбачених даним договором та відповідним додатком, виконавець зобов`язаний компенсувати замовнику спричинені цим збитки та на вимогу замовника сплатити штраф в розмірі 100 відсотків від вартості послуг, щодо яких було допущено таке ненадання чи неналежне надання.

Факт сплати позивачем на користь ФОП ОСОБА_2 штрафу в сумі 120 000,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № 2261 від 17.02.2020 року (а.с.33).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди у вигляді сплаченого позивачем штрафу в розмірі 120 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цієї вимоги, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилом, встановленим частиною 2 статті 1187 цього Кодексу, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Таким чином, загальними підставами для відшкодування шкоди є наявність таких складових: протиправної поведінки відповідача; настання шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини завдавача шкоди, при цьому вина заподіювача шкоди у деліктних зобов`язаннях презюмується, а відтак саме відповідач, якщо він заперечує проти позову, повинен довести відсутність вини у завданні шкоди.

Відповідно до статті 1192 ЦК України суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначення збитків надається у статті 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Враховуючи вищенаведені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що під збитками необхідно розуміти зокрема фактичні вже зроблені потерпілим витрати, або ті, які мають бути ним зроблені в майбутньому.

Згідно з положеннями статей 12, 76-82 ЦПК України, які визначають загальні правила доказування у цивільному процесі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Норма частини 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи те, що вина відповідача ОСОБА_1 у пошкодженні вхідних дверей належного позивачу закладу ресторанного господарства «Містер Кет» встановлена постановою судді у справі про адміністративне правопорушення, а відповідач не оспорює винність і протиправність своїх дій, які на думку суду і призвели до виникнення обов`язку позивача по сплаті штрафу відповідно до умов договору, а відтак і до понесення позивачем витрат, зважаючи на те, що позивач має право вимагати від особи, відповідальної за завдані збитки, сплати суми в межах фактично понесених витрат, обґрунтованим є висновок суду про задоволення вимоги ТОВ «Санді Груп» до ОСОБА_1 про стягнення з неї 120 000,00 грн. збитків у вигляді фактично сплаченого штрафу на користь ФОП ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність позивачем того факту, що він міг і повинен був отримати дохід у розмірі 120 000 грн. 00 коп., і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, колегією суддів відхиляються, оскільки такі доводи ґрунтуються на власному тлумаченні відповідачем характеру спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сплачений позивачем штраф є реальним збитком, зумовленим невиконанням договірного зобов`язання, а не упущеною вигодою, і саме винні неправомірні дії відповідача зумовили неможливість виконання позивачем договірних зобов`язань та призвели до понесення ним витрат на сплату передбаченої договором штрафної санкції.

При цьому, відповідачем не надано допустимих та достатніх доказів на спростування вищенаведених висновків суду.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Санді Груп», заявлені до відповідача ОСОБА_1 , судом задоволені у повному обсязі, обґрунтованим є і рішення суду в частині стягнення з останньої на користь позивача понесених ним по справі судових витрат: 4 600,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги та 2 548 грн. 50 коп. сплаченого судового збору, факт понесення яких позивачем підтверджується наявними у справі письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Щодо поданої представником відповідача апеляційному суду у жовтні 2021 року копії вироку Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року, колегія суддів зауважує, що на час ухвалення оскаржуваного рішення - 27 січня 2021 року, цей вирок постановлений не був, відтак встановлені ним обставини та факти не могли бути предметом оцінки суду першої інстанції, тому він не приймається до уваги, як доказ, і апеляційним судом при перевірці законності та обгрунтованості оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення за наслідками розгляду даної категорії справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: