ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/62/17

Провадження № 22-ц/4820/30/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/62/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року в складі судді Бондаря О.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення її у придатний для використання стан, знесення зведених на ній будівель і споруд.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачів, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом, в якому просила зобов`язати відповідачів провести за їх рахунок, належну їй земельну ділянку площею 0,0087 га з кадастровим номером :01:002:0230, яка розташована на території Зіньковецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області за адресою АДРЕСА_1 у придатний для використання стан, а саме знести самочинно споруджені будівлі та споруди, відновити родючий шар грунту і повернути її без відшкодування затрат, понесених відповідачами за час незаконного користування ними її земельною ділянкою.

На підтримання заявлених позовних вимог, позивач зазначала, що вона є власником вказаної земельної ділянки, а відповідачі самовільно зайняли її частину, площею 0,0087 га, розмістивши на ній каналізаційну мережу, септик, а також вирощують сільськогосподарські культури.

На її вимогу звільнити займану частину земельної ділянки та усунути перешкоди в користуванні нею відповідачі не реагують, тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року позов задоволено частково: зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 привести частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0230 площею 0,0087 га у придатний для використання стан, включаючи знесення самочинно споруджених будівель і споруд та відновлення родючого шару ґрунту; зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди в користуванні вказаною земельною ділянкою; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в позові. При цьому, апелянти посилаються, на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. На думку апелянтів, позивачем не надано доказів того, що вони чинять їй перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, не здобуто таких доказів судом і в ході розгляду справи, крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази, що відповідачі мають будь-яке відношення до даного спору. Також зазначають, що всупереч вимогам ЦПК України, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про розгляд справи 26 і 27 вересня 2018 року повідомлені не були, а ОСОБА_1 з 27 вересня 2018 року перебував на амбулаторному лікування, що підтвердив лікарняним листом, проте суд відхилив клопотання представника про відкладення розгляду справи та провів розгляд справи за відсутності відповідачів. Крім того, апелянти вважають, що судом безпідставно відстрочено сплату судового збору при подачі позовної заяви до ухвалення рішення у справі, оскільки ОСОБА_4 не надала доказів скрутного матеріального стану і після ухвалення рішення по справі це питання залишилося судом невирішеним.

Також у рішенні суду не конкретизовано, які саме будівлі і споруди є на даній земельній ділянці і які саме з них підлягають знесенню. Вважають, що письмові докази у справі є недопустимими доказами, оскільки копії документів не посвідчені. Апелянти посилаються, що експерт не виконав ухвали суду про призначення експертизи від 11 жовтня 2017 року, а висновок експертизи № 41/17 від 18 січня 2018 року є нікчемний, оскільки виконаний на підставі ухвали суду від 08 серпня 2017 року. Крім того, вважають безпідставною відмову у задоволенні відводу головуючому судді Бондарю О.О., так як він був зацікавлений в результаті розгляду справи, діяв упереджено по відношенню до відповідачів і перебував у неприязних стосунках з представником відповідача ОСОБА_6 .

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено; рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково: зобов`язано ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за свій рахунок привести належну ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :002:0230 площею 0,0087 га за адресою АДРЕСА_1 у придатний для використання стан шляхом знесення (демонтажу) облаштованої (збудованої) ними споруди водовідведення, яка складається із таких конструктивів: пластикових труб діаметром 100 мм для водовідведення довжиною (близько) 6 п.м, кам`яно-бетонної споруди розміром в плані 3 м х 3 м, товщина стін близько 250 мм і глибиною залягання близько 2,5 м (вигрібна яма), та відновлення родючого шару ґрунту. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та розподілу судових витрат скасовано справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про приведення земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом знесення самочинно споруджених будівель і споруд, відновлення родючого шару ґрунту та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2018 року в частині відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

При цьому, суд касаційної інстанції посилався, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та розподілу судових витрат як така, що прийнята без установлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції .

Оскаржена постанова апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про приведення земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом знесення самочинно споруджених будівель і споруд, відновлення родючого шару ґрунту та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та ухвала Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2018 року в частині відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглянув справу 27 вересня 2018 року без участі учасників справи і їх представників. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та ОСОБА_4

26 вересня 2018 року у зв`язку із надходженням заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи по причині зайнятості в інших судових засіданнях, суд оголосив у справі перерву до 27 вересня 2018 року.

Про дату і час розгляду справи 27 вересня 2018 року ОСОБА_1 повідомлений шляхом надіслання 26 вересня 2018 року SMS-повідомлення.

На підставі ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Відомості про повідомлення інших відповідачів про розгляд справи 27 вересня 2018 року у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 10, 11 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення), якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом ч. 1 ст. 27 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення) особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях.

В силу ч. 1 ст. 158, ч. 1 ст. 169 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення) належне повідомлення судом осіб, які беруть участь у справі, про її розгляд у судовому засіданні є обов`язковим. Неявка в судове засідання сторін, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи.

Порядок повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду справи встановлений ст.ст. 74-76 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення), про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи може свідчити розписка.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Із положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення) слідує, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання суду, натомість суд першої інстанції розглянув справу без їх участі та ухвалив рішення.

Недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення прав відповідачів на справедливий суд і в силу п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Отже, розгляд справи за відсутності відповідачів, які не були повідомлені належним чином про дату, час і місце засідання суду (27 вересня 2018 року), є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_3 обґрунтовують свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, оскаржуване рішення суду відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

При ухваленні нового рішення колегія суддів приймає до уваги наступне.

Так судом встановлено, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 08 грудня 2011 року за ОСОБА_4 визнано право власності на земельні ділянки площею 0,1707 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та площею 0,20 га для особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 серпня 2016 року право власності позивача на земельну ділянку площею 0,1707 га кадастровий номер: :01:002:0230 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано у встановленому законом порядку.

На підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 19 листопада 1990 року ОСОБА_1 є власником будинковолодіння по АДРЕСА_3 (на час видачі свідоцтва - АДРЕСА_4

На належній позивачу земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею 0,0087 га ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя облаштували та побудували споруду водовідведення, яка складається із таких конструктивів: пластикових труб діаметром 100 мм для водовідведення довжиною (близько) 6 п.м, кам`яно-бетонної споруди розміром в плані 3,0 м х 3,0 м, товщина стін близько 250 мм та глибиною залягання близько 2,5 м (вигрібна яма).

Вказана обставина підтверджується копією кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0230, складеного ТОВ «Джафар», відповідно до якого встановлено факт зайняття частини земельної ділянки площею 0,0087 га сусідами зі сторони межі земельної ділянки, яка позначена літерами Д - А (землі ОСОБА_1 ); висновком, проведеної у справі, судової будівельно-технічної експертизи №41/17 від 18 січня 2018 року ( відповідно до якого на частині самовільно зайнятої земельної ділянки кадастровий номер: :01:002:0230 площею 0,0087 га із будинку по АДРЕСА_3 облаштована система водовідведення, яка складається із наступних конструктивів: пластикових труб діаметром 100 мм, для водовідведення довжиною близько 6 метрів погонних, кам`яно-бетонної споруди розміром на плані 3,0 м х 3,0 м з товщиною стін 250 мм та глибиною залягання близько 2,5 м ( вигрібна яма).

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За нормами ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки абоземлекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на

землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

На підставі ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Аналіз наведених норм права з урахуванням встановлених норм права дає підстави для висновку, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які використовували земельну ділянку позивача шляхом облаштування на ній споруди водовідведення, яка складається із таких конструктивів: пластикових труб діаметром 100 мм для водовідведення довжиною (близько) 6 п.м, кам`яно-бетонної споруди розміром в плані 3,0 м х 3,0 м, товщина стін близько 250 мм та глибиною залягання близько 2,5 м (вигрібна яма), порушують права ОСОБА_4 , а тому повинні в спосіб обраний позивачем відновити її порушене право шляхом приведення земельної ділянки у придатний для використання стан (попередній стан), включаючи знесення споруд та відновлення родючого шару ґрунту, за власний рахунок та повернення даної земельної ділянки позивачу.

З цих підстав позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

В той же час доказів того, що систему водовідведення на земельній ділянці позивача облаштували відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому позовні до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності саме до цих відповідачів.

В той же час доводи апеляційної скарги, що письмові докази у справі є недопустимими доказами, а висновок експертизи №41/17 від 18 січня 2018 року є нікчемним так як виконаний на підставі ухвали суду від 08.08.2017 року, а не 11.10.2017 року не ґрунтується на законі, слід відхилити.

Сам відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції не заперечував факт облаштування разом з дружиною за кошти подружжя системи водовідведення на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яку вважав своєю.

Крім того ухвалою суду від 08.08.2017 року по справі було призначено судову будівельно-теххнічну експертизу, проведення якої було дорученго експерту Марченкову Г.Г. Вказана ухвала була направлена експерту для виконання. В зв`язку з необхідністю виконання даної ухвали експерт 07.09. 2017 року направив суду клопотання про оплату експертизи та про погодження і залучення фахівців для участі в проведенні експертизи.

Ухвалами суду від 19.10.2017, 05.10.2017 року по справі витребовувались додаткові докази для проведення експертизи (обмінні файли, схеми водопостачання та водовідведення).

При цьому ухвала суду про призначення експертизи від 08.08.2017 року судом скасована не була, а навпаки за клопотанням експерта збирались необхідні додаткові докази для її проведення.

Отже експерт правомірно саме на підставі ухвали суду від 08.08.2017 року провів відповідну судову експертизу, яку покладено в основу судового рішення.

Що стосується ухвали суду від 11.10.2017 року про проведення аналогічної експертизи, то дана ухвала винесена без достатніх на те підстав за наявності аналогічної ухвали віж 08.08.2017 року, а тому не підлягала виконанню та в справі взагалі відсутні дані, що вона направлялась експерту для виконання.

Висновок експерта є обгрунтованим, відповідає обставинам справи, в свою чергу апелянти жодним чином даний висновок не спростували, клопотань про призначення повторної експертизи суду не заявляли, письмових доказів щодо необгрунтованості висновку експерта суду не надали.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд безпідставно відстрочив сплату судового збору позивачу не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки така підстава скасування не передбачена нормами ст. 376 ЦПК України.

При цьому, при розгляду даної справи в апеляційному порядку встановлено, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції постанова Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року? якою було частково задоволено позов, вже виконана в ході примусового виконання цього судового рішення і споруда водовідведення, облаштована відповідачами на земельній ділянці позивача, демонтована.

Згідно ч. 1 ст. 373 ЦУПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки суд апеляційної інстанцнії переглядає рішення суду першої інстанції на час його ухвалення 27 версеня 2018 року, а на той час порушення прав позивача на користування своєю земельною усунуті не були, то відсутні підстави для відмови в позові в зв`язку з демонтажем спірної споруди водовідведення.

Вказана обставина може бути врахована при виконанні рішення суду у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 29 березня 2017 року сплату судового збору ОСОБА_4 за дві немайнові вимоги в загальній сумі 1102,40 грн. було відстрочено до ухвалення судового рішення.

Судом задоволено лише одну немайнову вимогу до відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню у дохід Державного бюджету України з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 275 грн 60 коп з кожного, а також по 1485 грн. 50 коп. з кожного на користь позивача по оплаті проведення судової експертизи

З ОСОБА_4 слід стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 826 грн 80 коп на користь ОСОБА_3 та 551 грн. 20 коп. в дохід Державного бюджету України відстроченого судового збору при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за свій рахунок привести належну ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0230 площею 0,0087 га по АДРЕСА_4 у придатний для використання стан шляхом знесення (демонтажу) облаштованої (збудованої) ними споруди водовідведення, яка складається із таких конструктивів: пластикових труб діаметром 100 мм для водовідведення довжиною (близько) 6 п.м, кам`яно-бетонної споруди розміром в плані 3,0 м х 3,0 м, товщина стін близько 250 мм та глибиною залягання близько 2,5 м (вигрібна яма) та відновлення родючого шару ґрунту та повернути дану земельну ділянку власнику ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (місце проживання обох відповідачів АДРЕСА_3 ) у дохід Державного бюджету України судовий збір по 275 грн 60 коп з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (місце проживання обох відповідачів АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_5 ) судові витрати по оплаті проведення судової експертизи по 1485 грн. 50 коп з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_5 ) судові витрати у сумі 826 грн 80 коп (вісімсот двадцять шість грн 80 коп) на користь ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_5 ).

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_5 ) у дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова