Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/2328/20
У Х В А Л А

26 січня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника позивача

за довіреністю Кирман В.О.

представника відповідача

адвоката Огороднього А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовомЧеркаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач Черкаська міська рада звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси із позовом, в якому просить стягнути ОСОБА_1 на користь міського бюджету м. Черкаси заборгованість за угодою про відшкодування власнику землі заподіяних збитків (зі змінами) від 23.11.2006 за № 292 в сумі 63678 грн. 03 коп. та пеню в сумі 3737 грн. 07 коп., а також судові витрати покласти на відповідача.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/2328/19 (а.с. 24).

Ухвалою суду від 03.04.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.25).

10.06.2020р. Придніпровським районним судом ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги задоволено. Вирішено: стягнути з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь міського бюджету м. Черкаси (балансовий рахунок №UA 0023002, одержувач платежу: УК у м. Черкасах/Черкаси/ код платежу 18010900, , банк: Казначейство України (ел.адм.подат), призначення платежу орендна плата за землю з фізичних осіб) заборгованість за угодою про відшкодування власнику землі заподіяних збитків (зі змінами) від 23.11.2006 за №292 в сумі 63678 грн. 03коп. та пеню в сумі 3737грн. 07коп.

Крім того, вирішено стягнути з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір та такі реквізити: (рах. UA0086317, банк одержувача: Держказначейська служба України, м. Київ, отримувач: Департамент фінансової політики Черкаської міської ради, ). Судове рішення набрало законної сили 07.08.2020р.

Ухвалою суду від 24.09.2020р. виправлено описку в заочному рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.06.2020 по цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме, - у третьому абзаці резолютивної частині замість: «Стягнути з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір та такі реквізити: (рах. UA0086317, банк одержувача: Держказначейська служба України, м. Київ, отримувач: Департамент фінансової політики Черкаської міської ради, ) вказати вірно: «Стягнути з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Черкаської міської ради судовий збір в розмірі 2102грн. 00коп. на такі реквізити: (рах.UA0086317, банк одержувача: Держказначейська служба України, м.Київ, отримувач: Департамент фінансової політики Черкаської міської ради, ). В іншій частині залишено без змін.

Представником відповідача адвокатом Огороднім А.Б. 25.08.2020р. отримано копію заочного рішення від 10.06.2020р. та ухвали від 24.09.2020р. про виправлення описки у вказаному рішенні (а.с.77).

Ухвалою суду від 13.09.2021р.заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду,- задоволено. Вирішено: поновити строк на подання ОСОБА_1 заяви про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.06.2020 року по справі № 711/2328/20. Прийнято до розгляду вказану заяву та призначенодо розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 01.11.2021р. заяву задоволено. Вирішено: заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.06.2020 року та ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.09.2020р. (про виправлення описки у заочному рішенні) по цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - скасувати.

23.11.2021р. представником відповідача адвокатом Огороднім А.Б. подано відзив на позовну заяву, в якому він обґрунтував свою позицію заперечення проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Огородній А.Б. вказав, що провадження у даній цивільній справі підлягає закриттю, так як дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1. ч.1 ст.255 ЦПК України), про що подав відповідне письмове клопотання датоване 26.01.2022р. Акцентував увагу суду на тому, що угода про відшкодування власнику землі заподіяних збитків від 23.11.2006р. укладена між Черкаською міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . Земельна ділянка використовувалася нею з метою здійснення підприємницької діяльності, а тому вона є господарсько-правовою угодою. Тож, вважає, що позивачем помилково визначено належність спору до цивільної юрисдикції. Зауважив, що відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою ним статусу ФОП не припинилися, а відтак віднесені до юрисдикції господарського суду.

Між тим, додав, що земельна ділянка (612,00 кв.м.), за користування якою виникло грошове зобов`язання відповідача, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що є територією на яку розповсюджується юрисдикція Соснівського районного суду м.Черкаси (територіальна підсудність). Разом з тим, вважає, що спочатку звертається увага на предмет позову, а потім береться до уваги територіальна підсудність справи за вимогами процесуального законодавства. Тож, наполягає, що розгляд справи повинен проводити не Соснівський районний суд м. Черкаси, а Господарський суд Черкаської області, у зв`язку з чим провадження просив закрити, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 заперечував проти закриття провадження у справі, вважає, що дану справу слід направити до Соснівського районного суду м. Черкаси відповідно до територіальної підсудності, адже земельна ділянказнаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і відповідач ОСОБА_1 вже з 25.07.2014р. не має статус фізичної особи-підприємця, а відтак за правилами територіальної підсудності справу повинен розглядати саме Соснівський районний суд м. Черкаси.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Право на доступ до суду є невід`ємною складовою права на справедливий суд, передбачений частиною першою статті 6 Конвенції.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір, і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У судовому засіданні встановлено, що Черкаська міська рада звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь міського бюджету м. Черкаси заборгованість за угодою про відшкодування власнику землі заподіяних збитків (зі змінами) від 23.11.2006 за № 292 в сумі 63678 грн. 03 коп. та пеню в сумі 3737 грн. 07 коп.

Таким чином, суд вважає, що спірні правовідносини виникли між Черкаською міською радою, яка є власницею земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , і стосуються фактично господарської діяльності, здійснюваної фізичною особою ОСОБА_1 в період, коли вона мала статус фізичної особи-підприємця, який наразі вже нею втрачено.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа - у разі подання документів для проведення інших реєстраційних дій щодо фізичної особи підприємця (абз. 13 п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» далі - Закон). Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців (ч.1 ст.3 Закону).

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (п.9 ст.4 Закону).

Право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою (ч.ч.1-2 ст.50 ЦК України).

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ч.1 ст.51 ЦК України).

Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч.1 ст.52 ЦК України).

Власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом (п. «г» ч.1 ст.90 Земельного кодексу України, далі ЗК України). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч.2 ст.152 ЗК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відшкодування заподіяних збитків (п. «г» ч.3 ст.152 ЗК України). Підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам передбачені ст.156 ЗК України. Порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановлено ст.157 ЗК України.

Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей (ч.ч.1-2 ст.158 ЗК України).

Велика Палата Верховного Суду дотримується правової позиції, що викладена нею у постанові від 16.02.2021р. у справі №911/2390/18 та полягає у наступному. Так, відповідно до частин першої, другої статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (п.7.11). Правила ж виключної територіальної підсудності передбачені у статті 30 ГПК України, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає (п.7.12).

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ГПК України (п.7.13). Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (7.14).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення (п.7.25). Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України (п.7.26).

Варто зазначити, що виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин як таких, що виникли із господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинилися відноситься до господарської юрисдикції. Таким чином, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем. Такої правової позиції дотримується Велика палата Верховного Суду, виклавши її у постанові від 09.10.2019р. №127/23144/18.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за угодою (справа №711/2328/20), не підлягає розгляду місцевим судом загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Доводи, які зазначені представником позивача, не знайшли свого підтвердження під час вирішення заяви про закриття провадження.

Статтями 4 та 5 ГПК України передбачено право особи на звернення до господарського суду та способи судового захисту.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як визначено ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином, провадження по даній цивільній справі підлягає до закриття у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Також необхідно роз`яснити позивачу, що дана справа віднесена до розгляду господарським судом, відповідно до положень ГПК України. Слід зазначити, що підстав у суду передавати до розгляду цю справу до господарського суду, немає, оскільки такий процесуальний порядок не визначений нормами національного законодавства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ч.2 ст.255 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Частиною першою статті 9 згаданого Закону передбачено сплату судового збору за місцем розгляду справи із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Пунктом п?ятим ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпеченням реалізації державної фінансової політики. Зазначений порядок затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182. Відповідно до п. 5 зазначеного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Як зазначено у пункті 42 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», статтею Закону «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

При цьому, поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи.

Згаданим законом не передбачено граничного терміну повернення сплаченої суми судового збору.

Крім того, як передбачено п. 44 вище зазначеної постанови, питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь-якому разі вирішується судом, який вирішував питання, пов`язані з відкриттям провадження у справі, чи розглядав справу, навіть якщо таку сплату помилково здійснено не за місцем розгляду справи.

Таким чином, підлягає до повернення сплачений позивачем судовий збір з державного бюджету при пред`явленні даного позову до суду, оскільки справа закрита на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 20 ГПК України, ст.ст. 4, 19, 133,198, 255, 256, 259, 263, 353 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Цивільну справу №711/2328/20 за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - закрити провадженням, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повернути Черкаській міській раді (м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36, код ЄДРПОУ 38031150)за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору 2102грн. 00коп., сплачену відповідно до платіжного доручення №100 від 25.03.2020р.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Під часдії карантину,встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі,якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими,що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 01.02.2022.

Головуючий: С. М. Позарецька