КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/27/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року місто Київ

справа № 753/11535/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Національної академії прокуратури України в особі Ліквідаційної комісії та апеляційною скаргою відповідача Тренінгового центру прокурорів України на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури в особі Ліквідаційної комісії, Тренінгового центру прокурорів України, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач звернулася до Дарницького районного суду міста Києваз позовом до відповідачів, в якому просила:

визнати незаконним та скасувати наказ голови Ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 03 червня 2020 року №265-к про звільнення її з посади головного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та побутового обслуговування управління господарської діяльності Національної академії прокуратури України;

поновити її на посаді головного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та побутового обслуговування управління господарської діяльності Національної академії прокуратури України або на рівнозначній посаді в Тренінговому центрі прокурорів України у разі проведення державної реєстрації припинення Національної академії прокуратури України;

стягнути з Національної академії прокуратури України на її користь за середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 червня 2020 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що наказом Національної академії прокуратури України від 25 квітня 2013 року №360-к вона була призначена на посаду провідногоспеціаліста сектору побутового обслуговування відділу матеріального забезпечення та капітального будівництва, у подальшому була призначена на посаду головного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та побутового обслуговування управління господарської діяльності Національної академії прокуратури України.

Вказувала, що відповідно до попередження про вивільнення від 06 квітня 2020 року №13/525 її попереджено про наступне вивільнення із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України з урахуванням положень п.1 ч.1 ст.40, ч.1 ст.49-2 КЗпП України.

Зазначала, що наказом голови Ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 03 червня 2020 року №265-к її звільненено з посади головного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та побутового обслуговування управління господарської діяльності Національної академії прокуратури України з 17 червня 2020 року у зв`язку із ліквідацією Національної академії прокуратури України на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважає, що звільнення її з посади є незаконним, оскільки Національна академія прокуратури України в особі ліквідаційної комісії порушила установлений законом порядок звільнення, а саме не виконала обов`язок щодо її подальшого працевлаштування та не встановила факту неможливості переведення на роботу до реорганізованої установи.

Посилалася на те, що для ліквідації Національної академії прокуратури України потрібно, щоб припинилися відносини, пов`язані із підвищенням кваліфікації прокурорів і здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора та відпала потреба в управлінні у таких відносинах, чого не відбулося, внаслідок чого ліквідація Національної академії прокуратури України є протиправною.

Вказувала, що Тренінговий центр прокурорів було створено на базі Національної академії прокуратури України та обидві установи мають однакові функції і завдання.

Зазначала, що Тренінговий центр прокурорів України є по суті правонаступником Національної академії прокуратури України.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2021 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ голови Ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 03 червня 2020 року №265-к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та побутового обслуговування управління господарської діяльності Національної академії прокуратури України з 17 червня 2020 року у зв`язку із ліквідацією Національної академії прокуратури України на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та побутового обслуговування управління господарської діяльності Національної академії прокуратури України з 17 червня 2020 року.

Стягнуто з Національної академії прокуратури України на користь ОСОБА_1 212036,49 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 червня 2020 року по 31 березня 2021 року включно.

Стягнуто з Національної академії прокуратури України на користь держати 2961,16 грн. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі Національна академія прокуратури України в особі Ліквідаційної комісії та Тренінговий центр прокурорів України подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційних скарг посилалися на те, що висновки суду першої інстанції про те, що Тренінговий центр прокурорів України є правонаступником Національної академії прокуратури України не відповідають дійсності та суперечать нормам матеріального права.

Вказували, що суд першої інстанції протиправно втрутився у виключну компетенцію Кабінету Міністрів України та Офісу Генерального прокурора і надав оцінку правомірності їх дій.

Зазначали, що суд не врахував, що передача державного майна від однієї державної установи до іншої державної установи не може свідчити про наявність ознак правонаступництва.

Посилалися на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що Тренінговий цент прокурорів України та Національна академія прокуратури України мають однакові основні функції і завдання.

Вказували, що трудові права позивача звільненої у зв`язку з ліквідацією Академії не були порушені, ліквідаційна комісія Академії дотрималася порядку звільнення працівників при ліквідації юридичної особи.

Зазначали, що суд порушив вимоги ст.265 ЦПК України не навівши і не надавши оцінку жодному аргументу відповідачів.

Відповідач Національна академія прокуратури Українивказувала на те, що суд розглянув справу за першої поважної відсутності представника Академії, який повідомив суду причини своєї відсутності в судовому засіданні та звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких остання просила залишити скарги без задоволення, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції без змін.

22 жовтня 2021 року від Тренінгового центу прокурорів України надійшли пояснення по справі.

28 січня 2022 року від позивача надійшли пояснення, в яких остання просила апеляційній скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Національної академії прокуратури України свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу відповідача Тренінгового центу прокурорів України підтримав та просив їх задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача Тренінгового центу прокурорів України свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу відповідача Національної академії прокуратури України підтримала та просила їх задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи Офісу Генерального прокурорапросила апеляційні скарги відповідачів задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення та того, що звільнення позивача відбулося з порушенням ч.2 ст.40 КЗпП України.

Колегія суддів непогоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2002 року №1582 «Про утворення Академії прокуратури України» утворено Академію прокуратури України при Генеральній прокуратурі України. Міністерству освіти і науки доручено здійснити заходи, пов`язані з утворенням Академії.

Указом Президента України від 25 жовтня 2007 року №1013/2007 «Про надання Академії прокуратури України статусу національної», ураховуючи загальнодержавне і міжнародне визнання результатів діяльності Академії прокуратури України та її вагомий внесок у розвиток національної освіти і юридичної науки, надано Академії прокуратури України статус національної і надалі іменовано її - Національна академія прокуратури України.

Рішенням Ради прокурорів України від 01 листопада 2017 року № 19 затверджено Статут Національної академії прокуратури України у новій редакції.

Згідно з пункту 1.11 Статуту до основних завдань Національної академії прокуратури України було віднесено: здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора з метою отримання та удосконалення ними знань та навичок практичної діяльності на посаді прокурора, складання процесуальних документів, вивчення прокурорської етики та засвоєння правил особистої безпеки прокурора; підвищення кваліфікації працівників прокуратури, у тому числі військових прокурорів; організація та проведення наукових досліджень у галузі права з метою впровадження результатів наукової роботи та їх подальшого використання у прокурорській діяльності; взаємодія з державними органами, навчальними та науковими установами, у тому числі міжнародними для організації науково-методичного забезпечення прокурорської діяльності та діяльності державних службовців прокуратури; сприяння у діяльності органів прокурорського самоврядування та кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Основним видом діяльності Академії є вища освіта (КВЕД 85.42), що підтверджується даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виконання завдань Академії забезпечується працівниками Академії (пункт 1.13 Статуту); до працівників Академії належать керівництво Академії, науково-викладацький склад та обслуговуючий персонал (пункту 3.1 Статуту).

За приписами розділу 9 Статуту припинення діяльності Академії відбувається шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації в порядку, встановленому законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки позивача, на підставі наказу №360-к від 25 квітня 2013 року ОСОБА_1 було призначено на посаду провідного спеціаліста сектору побутового обслуговування відділу матеріально-технічого забезпечення та капітального будівництва Національній академії прокуратури України, як таку, що пройшла за конкурсом.

У подальшому позивача було призначена на посаду головного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та побутового обслуговування управління господарської діяльності Національної академії прокуратури України згідно з наказом №21-к від 29 січня 2019 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Національну академію прокуратури України ліквідовано; вирішено погодитися з пропозицією Генерального прокурора, що заходи з ліквідації зазначеної Академії здійснюються Офісом Генерального прокурора; взято до відома, що Тренінговий центр прокурорів України створюється на базі Національної академії прокуратури України, що ліквідується.

05 березня 2020 року Генеральним прокурором Рябошапкою Р.Г. прийнято наказ №129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», яким, відповідно до статей 104, 105, 110, 111 ЦК України, статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», статті 9 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 25 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №175 від 3 березня 2020 року, припинено НАПУ (код згідно з ) шляхом ліквідації; утворено комісію з ліквідації НАПУ; установлено, що відповідно до частини четвертої статті 105 ЦК України з моменту призначення комісії з ліквідації до неї переходять повноваження щодо управління справами, повноваження Толочка О. М. - ректора НАПУ, припиняються.

Відповідно до попередження Національній академії прокуратури України про вивільнення від 06 квітня 2020 року №13/523 відповідно до п.25 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», постанови Кабінету Міністрів України №175 від 03 березня 2020 року «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року №129 та враховуючи положення п.1 ст.40, ч.1 ст.49-2 КЗпП України ОСОБА_1 було попереджено про вивільнення із займаної посади у зв`язку із ліквідацією Національній академії прокуратури України з 17 червня 2020 року.

Наказом голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 03 червня 2020 року №265-к позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення та побутового обслуговування управління господарської діяльності 17 червня 2020 року (у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України) відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно довідки, виданої Національною академією прокуратури України від 26 лютого 2021 року №01/56 середньомісячна заробітна плата позивача становила 21310,20 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що Національну академію прокуратури України було реорганізовано, а не ліквідовано, а тому вважає, що відповідач порушив установлений законом порядок її звільнення - не виконав належним чином обов`язок щодо її подальшого працевлаштування, не встановив факту неможливості переведення її на іншу роботу до реорганізованої установи згідно вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України. Зазначала, що наведене свідчить про порушення відповідачем ч.2 ст.40 КЗпП України відповідно до якої звільнення працівника з підстав, визначених п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України допускається лише при неможливості перевести працівника на іншу роботу, у зв`язку, а тому вважає своє звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У абзаці 1 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано роз`яснення, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

За статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 59 ГК України передбачено, що припинення діяльності суб`єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб`єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов'язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

З матеріалів справи вбачається, що з 12 березня 2020 року розпочалася процедура припинення Національної академії прокуратури України, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься відповідний запис. Дані про юридичних осіб - правонаступників Національної академії прокуратури України відсутні.

Разом з цимвбачається, що створений за наказом Генерального прокурора від 05 березня 2020 року №130 Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою, дата внесення запису в Єдиний державний реєстр про проведення державної реєстрації юридичної особи - Тренінгового центру прокурорів України 10 березня 2020 року. Даних про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, немає.

На підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також інших належних і допустимих доказів у справі, вбачається, що Тренінговий центр прокурорів України не є правонаступником прав і обов`язків Національної академії прокуратури України.

На Тренінговий центр прокурорів України покладено інші функції і завдання, ніж ті, що були покладені на Національну академію прокуратури України, зокрема на відміну від останньої Тренінговий центр прокурорів України не є вищим навчальним закладом і у штаті цієї установи відсутні науково-педагогічні працівники.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що відбулася саме ліквідація Національної академії прокуратури України, наявність правонаступництва після ліквідації Національної академії прокуратури України не встановлена, а Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року у справі №761/22112/20, від 19 жовтня 2021 року у справі №752/13686/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №761/22290/20, від 01 грудня 2021 року у справі №754/9036/20.

А відтак, доводи сторони позивача про те, що Тренінговий центр прокурорів України є правонаступником Національної академії прокуратури України, оскільки за всіма правовими ознаками Національну академію прокуратури України було реорганізовано, а не ліквідовано, колегія суддів відхиляє, так як правонаступництво прав та обов`язків можливе лише при реорганізації юридичної особи, а при ліквідації юридичної особи всі її права припиняються, а обов`язки підлягають виконанню в межах ліквідаційної процедури.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявними у справі доказами підтверджується той факт, що Національна академія прокуратури України була саме ліквідована органом, який її утворив - Кабінетом Міністрів України, а Тренінговий центр прокурорів України, як новостворена юридична особа, був утворений Офісом Генерального прокурора.

Слід зазначити, що ні постанова Кабінету Міністрів України, ні накази Офісу Генерального прокурора, не містять вказівки про правонаступництво прав і обов`язків Національної академії прокуратури України Тренінговим центром прокурорів України.

При цьому, той факт, що частина державного майна, яке раніше було закріплене за Національною академією прокуратури України була передана Тренінговому центру прокурорів України, не призводить до правонаступництва прав і обов'язків ліквідованої установи, зокрема, у відносинах з працівниками такої установи.

Вирішуючи питання щодо правомірності звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Ліквідаційна комісія Національної академії прокуратури України на виконання постанова Кабінету Міністрів України №175 від 03 березня 2020 року «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та наказу Генерального прокурора України №129 від 05 березня 2020 року «Про ліквідацію Національної академії прокуратури» вчинила наступні дії з вивільнення позивача у зв`язку з ліквідацією:

повідомила первинну профспілкову організацію про майбутнє вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, що було здійснено листом голови Ліквідаційної комісії вих. №13/281 від 16 березня 2020 року;

за два місяці до запланованих звільнень подала до Державної служби зайнятості звіт про заплановане вивільнення працівників за формою звітності №4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці;

06 квітня 2020 року здійснила попередження ОСОБА_1 про її вивільнення з 17 червня 2020 року на підставі ч.1 ст.40, ч.1 ст.49-2 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Академії. Позивач не спростувала вказаних обставин;

видала наказ про звільнення позивача та провела з нею розрахунки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач Національна академія прокуратури України в особі Ліквідаційної комісії дотримався процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та не допустив порушення вимог трудового законодавства, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Таким чином, посилання сторони позивача на те, що були порушені трудові права ОСОБА_1 спростовуються вищевикладеним.

Доводи сторони позивача про те, що відповідач Національна академія прокуратури України як роботодавець позивача свого обов`язку щодо її працевлаштування не виконав, а отже, процедура звільнення відбулася з порушенням порядку встановленого законодавством про працю, колегія суддів відлиляє, оскільки при звільненні працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації, власник або уповноважена ним особа не несе обов`язку працевлаштувати працівника на іншому підприємстві, установі, організації, він зобов`язаний лише попередити працівника за два місяця про наступне вивільнення.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, вони також задоволенню не підлягають.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, отже рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача Національної академії прокуратури України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3180,30 грн., а на користь Тренінгового центру прокурорів України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3180,54 грн.

Крім того, слід компенсувати відповідачам за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі по 1261,20 грн. на користь кожного.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Національної академії прокуратури України в особі Ліквідаційної комісії та апеляційну скаргу відповідача Тренінгового центру прокурорів України - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури в особі Ліквідаційної комісії, Тренінгового центру прокурорів України, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Національної академії прокуратури України, місцезнаходження: місто Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81-Б, судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3180 грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Тренінгового центру прокурорів України, місцезнаходження: місто Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81-Б, судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3180 грн. 54 коп.

Компенсувати Національній академії прокуратури України, місцезнаходження: місто Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81-Б, за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Компенсувати Тренінговому центру прокурорів України, місцезнаходження: місто Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81-Б, за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: