КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/834/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022року місто Київ

справа №382/670/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кисіль О.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив:

звільнити з під арешту усе майно, що йому належить, який було накладено за постановами державного виконавця Черток О.Ф. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні №44067830, в тому числі і за постановою б/н про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження від 17 липня 2014 року, а також за постановою б/н про арешт коштів боржника ОСОБА_3 від 05 серпня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 11 жовтня 2010 року Яготинський районний суд Київської області, розглянувши цивільну справу №2-26/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив рішення, яким стягнув з нього на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №054-2008-637 від 12 березня 2008 року в сумі 396679,85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 3137697,95 грн.

Вказував, що 03 жовтня 2019 року постановою Яготинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення суду.

Зазначав, що ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року здійснене процесуальне правонаступництво та замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-26/10 від 22 серпня 2011 року, виданого Яготинським районним судом Київської області, а саме: стягувача АТ «Універсал Банк» на стягувача ОСОБА_3 .

Постановою Яготинського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 вересня 2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні, а постановою від 11 вересня 2020 року - повернуто виконавчий лист стягувачу за його письмовою заявою на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилався на те, що на сьогоднішній день виконавче провадження, яке відкрито на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області у справі №2-26/10, за яким він був боржником, було повернуто йому за його письмовою заявою на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із поєднанням боржника і стягувача в одній особі. По завершенню виконавчого провадження усі заходи забезпечення виконання рішення були зняті за постановою державного виконавця.

Вказував, що в січні 2021 року він вирішив здійснити операції із особистим нерухомим майном, до якого відноситься земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1346 га, однак нотаріус повідомив йому про неможливість здійснення операцій із нерухомим майном через наявність арешту накладеного відділом примусового конання рішень.

Зазначав, що звернувшись із заявою до відповідача, йому в листі №105/3.3-15.1 від 18 січня 2021 року стало відомо про те, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №44067830 з виконання виконавчого листа №2-26/10 від 22 серпня 2011 року, виданого Яготинським районним судом Київської області про стягнення із нього на користь АТ «Універсал Банк» 3137697,95 грн., витрати по судовому збору в розмірі 1700 грн., витрати на 113120 грн., а також 1095,25 грн.

06 грудня 2016 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Також в заяві було роз`яснено норми ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» та вказано про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника. Крім цього, відповідач у своєму листі вказав, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Вказував, що з метою з`ясування інформації відносно арешту накладеного на його майно, його представник звернувся із електронним запитом та отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Зазначав, що згідно інформаційної довідки № 249744134 йому стало відомо про те, що 17 липня 2014 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Черток О.Ф., в межах виконавчого провадження №44067830 виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Крім того, 05 серпня 2014 року державний виконавець виніс постанову про арешт його коштів.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив заходів щодо скасування арештів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги посилався на те, що судом першої інстанції при розгляді справи було застосовано суб`єктивний підхід до дослідження доказів наявних в матеріалах справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Вказував, що звертаючись до суду із позовом про зняття арешту, представником позивача в додатках за №5 було належним чином завірено та долучено до позову копію листа від відповідача до позивача від 18 січня 2021 року №105/3.3-15.1, який свідчить про звернення/листування позивача та відповідача, а також про відмову відповідача знімати арешт з майна позивача через відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника.

Зазначав, що обставини, на які посилається суд не відповідають дійсності, оскільки позивачем при зверненні із позовом про зняття арешту до суду в додатках за №3 було долучено копію витягу «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» інформаційна довідка №249744134, яка визначає право власності позивача.

Посилався на те, що своїм рішенням, суд прямо заборонив позивачу реалізувати передбачений законом законний і ефективний захист порушеного права в обраний ним спосіб захисту.

Вважає, що заявлені позивачем вимоги про зняття арешту є законними, у зв`язку з чим суд безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №44067830 з примусового виконання виконавчого листа №2-26/10, виданого 22 серпня 2011 року Яготинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №054-2008-637 від 12 березня 2008 року в сумі 396679,85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (7,9099 грн. за 1 дол. США) становить 3137697,95 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а також 1095,25 грн. витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи.

17 липня 2014 року державним виконавцем Черток О.Ф. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44067830.

Постановою державного виконавця Черток О.Ф. від 17 липня 2014 року у ВП №44067830 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3

05 серпня 2014 року постановою державноговиконавця Черток О.Ф. накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_3

06 грудня 2016 року виконавче провадження №44067830 було завершено відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з довідки АТ «Універсал Банк» №38203 від 21 лютого 2020 року ОСОБА_3 отримав у ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є AT«Універсал Банк» кредит по програмі «Кредит на придбання нерухомого майна», згідно кредитного договору №054-2008-637 від 12 березня 2008 року, строком до 10 березня 2038 року в сумі 382 775,00 доларів США. На підставі договору про відступлення права вимоги №14/20 від 11 лютого 2020 року право вимоги повернення заборгованості за кредитним договором відступлено на користь ТОВ «Фінстрим».

У довідці також зазначено, що станом на 20 лютого 2020 року відсутня заборгованість за кредитним договором перед AT «Універсал Банк», з питань погашення заборгованості за кредитним договором рекомендованозвертатися до нового кредитора.

Згідно листа ТОВ «Фінстрим» №91/07 від 06 липня 2020 року, 11 лютого 2020 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінстрим» укладено договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором №054-2008-637 від 12 березня 2008 року, який був укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 . Отже, внаслідок поєднання кредитора та боржника відбулося припинення зобов`язання ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором. ОСОБА_3 здійснено погашення стягнутих за рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2010 року (виконавчий лист №2-26/10 від 22 серпня 2011 року) судових витрат.ухвалою

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року у справі №2-26/10 здійснено процесуальне правонаступництво та замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-26/10 від 22 серпня 2011 року, виданого Яготинським районним судом Київської області, а саме стягувача АТ «Універсал Банк» на стягувача ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з даним позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), позивач посилаючись на ст.ст.16, 391 ЦК Українивказував на те, що відповідач після завершення виконавчого провадження не здійснив заходів щодо скасування арештів, що на сьогодні порушує його право на володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 мав статус боржника у виконавчому провадженні №44067830, внаслідок чого на його майно було накладено арешт.

В подальшому, внаслідок укладення між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінстрим» договору комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором №054-2008-637 від 12 березня 2008 року, який був укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , в особі позивача поєднався кредитор та боржник.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, не врахував того, що ОСОБА_3 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження сторонами виконавчого провадження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №904/51/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №127/11276/20, від 08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20, від 20 жовтня 2021 року у справі №236/789/21.

Частиною 1 ст.377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково розглянувсправу по суті та не врахував того, що арешт накладено на майно ОСОБА_3 , який був боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може бути позивачем у даній справі татака справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справіза позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна підлягає закриттю.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, щоОСОБА_3 не позбавлений права звернутися до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: