Справа № 415/8666/18
Провадження № 22-ц/810/940/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кострицького В.В.

суддів: Луганської В.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря

судового засідання: Сінько А.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у спрощеному провадженні

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2018 року року, ухваленого Лисичанським міським судом Луганської області у складі судді Фастовця В.М., в приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_9 , звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 23.09.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 3727, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 20000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового користування. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1. договору кредитної лінії становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяці від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. Також за згодою сторін було погоджено графік погашення кредиту (п.3.3. кредитного договору та Додаток № 1), відповідно до якого відповідач зобов`язався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Також, 23.09.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були укладені договори поруки № 3727/1, 3727/2, 3727/3, 3727/4, 3727/6, 3727/7, відповідно до яких останні взяли на себе обов`язок відповідати за зобов`язання ОСОБА_2 , що випливають з кредитного договору № 3727 від 23.09.2013 року. При складанні вказаних договорів поручителі були попереджені про солідарну відповідальність зі ОСОБА_2 , яку вона несе в разі неналежного виконання умов кредитного договору та повідомлено про істотні умови кредитного договору. Не зважаючи на прийняті зобов`язання, ОСОБА_2 порушувала встановлений графік сплати за кредитом, у зв`язку з чим станом на 19.10.2018 року у неї перед КС «Імперіал ЛТД» утворилась заборгованість за кредитним договором № 3727 від 23.09.2013 року у сумі 75774,30 грн., в тому числі основний борг 1888,98 грн., заборгованість з відсотків 56888,32 грн. 19.10.2018 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» (далі по тексту КС «Імперіал ЛТД», цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги (цесія), за яким ОСОБА_1 стала кредитором за кредитним договором № 3727 від 23.09.2013 року, укладеного між цедентом та ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь заборгованість за кредитним договором № 3727 від 23.09.2013 року у сумі 75774,30 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3727 від 27 вересня 2013 року у розмірі 75774,30 грн.

Мотивуючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачами не спростований.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2018 року в частині позовних вимог до неї та прийняти нове рішення про відмову у позові в частині вимог до ОСОБА_5 , або закрити провадження у справі. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач при зверненні до суду з позовом повинен вказати інформацію про існування аналогічного позову з цього самого предмету та правових підстав, а ОСОБА_1 цього не виконала, у зв`язку з чим скаржник у суді апеляційної інстанції заявив клопотання про витребування цивільної справи № 431/917/15-ц зі Старобільського районного суду Луганської області, оскільки рішенням у цій справі раніше вже було стягнуто заборгованість з відповідача ОСОБА_5 .. Таким чином, скаржник посилається на те, що з нього двічі стягнуто заборгованість за кредитним договором № 3727 від 27.09.2013 року, а тому провадження підлягає закриттю.

Також зазначає, що вона не була повідомлена про договір, який був укладений 19.10.2018 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 (цесіонарій) про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого остання стала кредитором за кредитним договором № 3727 від 23.09.2013 року. Даний договір вважає нікчемним та таким, що не створює жодних юридичних наслідків, оскільки позивач не є підприємцем, не має відповідної ліцензії чи договору, тому не має право укладати договори з юридичними особами, що направлені на отримання прибутку. Вважає, що позивач не має права вимоги заборгованості у сумі 75774,30 грн. за кредитним договором, оскільки є фізичною особою, окрім цього більшу частину кредитної заборгованості погашено поручителями. Скаржник не погоджується з відсотковою ставкою у розмірі 170%, посилається на те, що КС «Імперіал ЛТД» не повідомила його про несплату чергових платежів боржником що суттєво порушує його права, вважає, що кредитна спілка не вчиняла жодних належних заходів на погашення заборгованості за кредитним договором. Просить суд апеляційної інстанції застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, оскільки раніше не міг подати таку заяву у зв`язку з неповідомленням його про розгляд справи, а також закрити провадження у справі, оскільки з нього двічі стягнута заборгованість за одним і тим же кредитним договором або відмовити у задоволенні позову.

Позиція інших сторін

Відзив на апеляційну скаргу до Луганського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Явка сторін у судове засідання

Учасники справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи.

Від позивачки вдруге в судове засідання надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибуття в судове засідання призначене на 20.01.22 року та 03.02.2022 року представника позивача без зазначення причин неможливості прибутя, що відповідно до діючого ЦПК Уукраїни не є підставою для відкладення розгляду справи , а тому таке клопотання судовою колегією відхилено.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій (Онопрієнко) ОСОБА_10 в частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 3727, за умовами якого позичальник отримала 20000,00 грн. у вигляді кредитної лінії з одночасним погодженням графіку погашення заборгованості за даним договором, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язана до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит.

Згідно умов кредитного договору, кредит надавався позичальнику строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70% річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника за кредитом.

З копії видаткового касового ордеру вбачається, що КС «Імперіал ЛТД» було надано ОСОБА_2 20000,00 грн.

З копії договорів поруки № 3727/1, 3727/2, 3727/3, 3727/4, 3727/6, 3727/7 вбачається, що між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були укладені договори поруки з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3727 від 27.09.2013 року вбачається, що загальна сума заборгованості позичальника перед КС «Імперіал ЛТД» складає 75784,30 грн.

19.10.2018 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого остання набула права вимоги та стала кредитором за кредитним договором № 3727 від 27.09.2013 року.

З урахуванням зазначених обставин та враховуючи положення ст.ст.526,1054 ЦК України, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджена наявність заборгованості за зобов`язанням, взятим на себе ОСОБА_2 .

Висновок суду про те, що в даному випадку існують підстави для стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням на користь ОСОБА_1 (цесіонарія) з боржника та його поручителів є помилковим та таким, що суперечить нормам матеріального права.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, передбачених цією статтею, зокрема договорів.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор .

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

На відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі- продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

У п. 2, 2.1 договору відступлення права вимоги передбачено, що ОСОБА_1 (цесіонарій) набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов`язання - повернути кошти, одержані в рахунок договору кредитної лінії № 3727 від 23.09.2013 року, повернути нараховані відсотки за користування кредитними коштами та виконати свої зобов`язання у повному обсязі, передбачені договорами, укладеними між цедентом і боржником.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки.

Згідно п. 11 ч.1 вказаної статті передбачено, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських організацій, Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» є юридичною особою з організаційно правовою формою кредитна спілка, яка надає види посередництва та кредитування.

Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом не має права відступати право вимоги за кредитним договором, так як такі повноваження цим законом не передбачені.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59 цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15 та постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 642/1269/16-ц.

Отже, спірні зобов`язання виникають із кредитного договору укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_8 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, тому такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивачки не підлягають задоволенню саме з підстав того, що відступлення права вимоги КС «Імперіал ЛТД» не спричиняє правових наслідків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Посилання скаржника на наявність підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки підстави, предмет позову та сторони у цивільній справі № 431/2340/15 та у даній справі не є тотожними у розумінні ст. 255 ЦПК України.

Так як рішення суду першої інстанції переглядається не у повному обсязі, а у частині оскарження задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, та у зв`язку з тим, що відповідно до договору відступлення права вимоги КС «Імперіал ЛТД» на користь ОСОБА_1 не спричинило правових наслідків для останньої, то інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і застосування строку позовної давності, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів погоджується із доводом апеляційної скарги в частині того, що скаржник була позбавлена можливості заявляти клопотання суду, виходячи з наступного.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 21 листопада 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до відповідачів про стягнення заборгованості та розгляд справи визначено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. В ухвалі відповідачам роз`яснювалося їх право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, встановлений судом в ухвалі про призначення справи до розгляду строк для надання відзиву на позовну заяву обчислюється з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялась на адресу відповідача ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , з рекомендованим повідомленням, проте поштове відправлення повернуто до суду першої інстанції із зазначенням причин невручення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Зазначені обставини свідчать про те, що скаржнику не було відомо про розгляд Лисичанським міським судом Луганської області даної справи. Оскільки скаржник не отримувала копію позовної заяви разом з копіями доданих матеріалів, то була позбавлена права подати до суду відзив на позовну заяву у визначений в ухвалі про відкриття провадження строк та заявляти будь-які клопотання з розглядом справи.

Це не забезпечує дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право скаржника на справедливий суд, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та Конституцією України.

Разом з тим, клопотання скаржника про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки як зазначалося вище, позовні вимоги є необґрунтовані, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача до ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, за таких підстав скаржнику, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1151,61 грн слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2018 року в оскаржуваній частині стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про стягнення кредитної заборгованості скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3727 від 27.09.2013 року у розмірі 75774,30 грн. відмовити.

Компенсувати ОСОБА_10 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1151,61 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 лютого 2022 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді: В.М. Луганська

М.В. Назарова