Справа № 352/2181/21
Провадження № 22-ц/4808/135/22
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 29 листопада 2021 року, у складі судді Хоминець М.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей, що викликані особливими обставинами, разово у розмірі 1/2 частини від понесених витрат, а саме 40269 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося четверо дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Діти проживають з нею. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2021 року шлюб з відповідачем розірвано.

Малолітні сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є інвалідами дитинства внаслідок відсутності слуху. За рекомендацією лікарів з метою покращення соціалізації та розвитку дітей вона за власний кошт придбала обом синам по два слухових апарати загальною вартістю 80000 грн, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 23.04.2021 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 23.04.2021 року. Крім того, для покращення сну вона за рецептом лікаря придбала для сина ОСОБА_6 «Сонапакс» вартістю 538 грн. Загальний розмір додаткових витрат на дітей склав 80538 грн, з яких відповідач зобов`язаний відшкодувати їй 1/2 частину.

Рішенням Тисменицького районного суду від 29 листопада 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 40269 грн додаткових витрат на малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1000 грн судових витрат та судовий збір у розмірі 908 грн в дохід державного бюджету.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Зазначає, що при прийнятті рішення суддею порушено норми цивільного процесу та засади рівності учасників справи. Судом не встановлено належність та допустимість доданих стороною позивачки доказів.

Позивачкою долучені до матеріалів справи документи, що підтверджують фактично понесені витрати на дітей, а саме: договір купівлі продажу від 23.04.2021 року, в якому не вказано номер договору, ідентифікаційної інформації покупця і товару, та квитанцію до прибуткового ордера, яка не відповідає вимогам податкового законодавства. Зазначає, що квитанція не є допустимим доказом, та не підтверджує купівлю позивачкою слухових апаратів.

Зазначає, що відповідач сплачує аліменти, по можливості дає додаткові кошти на утримання дітей. Крім того держава надає дітям з інвалідністю слухові апарати та пенсійне забезпечення, однак суд першої інстанції вказані обставини не взяв до уваги.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 вартість понесених витрат на ліки для дитини в розмірі Ѕ вартості з підстав долученого чеку №223311 від 18.08.2021 року.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що придбання позивачкою за власні кошти двох якісних слухових апаратів для кожної дитини викликане необхідністю забезпечення належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей з особливими потребами, а тому половину понесених позивачкою додаткових витрат на дітей, загальний розмір яких склав 80538 грн, слід покласти на відповідача.

Судом встановлено, що у зареєстрованому шлюбі сторін народилося четверо дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні.

Малолітні сини сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.5), та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.6), є особами з інвалідністю до 18 років внаслідок нейросенсорної втрати слуху, що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 04.05.2016 року, виданими Тисменицьким управлінням соціального захисту.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Діти сторін: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебувають на обліку у Центрі реабілітації дітей з порушенням слуху та мови в КНП «ІФ ОДКЛ ІФ ОР», слухопротезовані, зокрема, ОСОБА_9 отримав безкоштовно за державний рахунок один слуховий апарат у 2014 році та один слуховий апарат у 2018 році, а ОСОБА_10 отримав безкоштовно за державний рахунок один слуховий апарат у 2016 році та один слуховий апарат у 2019 році, згідно відповіді з КНП «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (а.с.30)

Судом встановлено, що позивачка за рекомендацією лікарів, з метою покращення соціалізації та розвитку дітей за власний кошт придбала обом дітям по два слухових апарати загальною вартістю 80000 грн, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 23.04.2021 року. (а.с.34-35) та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 23.04.2021 року (а.с.32).

Витрати позивачки на придбання препарату «Сонапакс» вартістю 538 грн для покращення сну за рецептом лікаря для сина ОСОБА_8 , визнаються відповідачем (а.с. 33, 11).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що додаткові витрати необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Даючи оцінку зібраним доказам по справі суд обґрунтовано вказав, що отримання малолітніми дітьми сторін одного слухового апарату за рахунок держави один раз на три роки є недостатнім для розвитку дітей та їх соціалізації. Тому придбання позивачкою за власні кошти двох якісних слухових апаратів для кожної дитини викликане необхідністю забезпечення належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей з особливими потребами.

Посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги, що держава надає дітям з інвалідністю слухові апарати та пенсійне забезпечення є необґрунтованими, оскільки судом зазначено про отримання малолітніми дітьми сторін за рахунок держави одного слухового апарата на три роки, однак для кращого розвитку дітей з особливими потребами та їх соціалізації позивачка придбала окрім того, нові слухові апарати.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянта про те, що позивачка не надала належних доказів щодо придбання двох пар слухових апаратів.

Так, позивачкою надано два договори купівлі-продажу від 23.04.2021 року укладених нею з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 про придбання двох пар слухових апаратів ТК40, ВТЕ ИР вартістю по 40000 грн та надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 23.04.2021 року на загальну суму 80 000 грн. Недоліки зазначеного платіжного документа, а саме відсутність номера квитанції, а також недостатня ідентифікація у договорі покупця (зазначення тільки прізвища його та ініціалів), на які посилається апелянт, не спростовують факт придбання саме позивачкою таких слухових апаратів для синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 29 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин