КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року місто Київ.

Справа 758/14030/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/490/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого здійснює повноваження секретаря судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року ( у складі судді Ларіонової Н.М., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )

в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача - Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо, в якій просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 3 403,69 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000,0 грн., заподіяні водієм тролейбусу ОСОБА_2 .

Позов мотивовано тим, що 25.10.2017 р. ОСОБА_1 необхідно було скористатись послугами громадського транспорту та, послухавши пораду перехожих, він на тролейбусі маршруту № 24 приблизно о 13.50 год. помилково приїхав на кінцеву зупинку «Проспект Свободи», де вирішив їхати з даної зупинки до зупинки «Вулиця Прирічна», не виходячи з тролейбусу. Водій тролейбусу ОСОБА_2 зі свого робочого місця почала кричати на нього та в грубій формі вимагала негайно звільнити тролейбус, на що у ввічливій формі він намагався пояснити водію, що приїхав не в ту сторону. Побачивши, що він не збирається покидати тролейбус, водій ОСОБА_2 , підійшовши до нього, вдарила його у потиличну скроневу частину голови так, що його головний убір (кашкет) на підлогу, при цьому заподіявши позивачу від удару фізичного болю. При цьому дії водія супроводжувались нецензурною лайкою, та, продовжуючи принижувати його, ОСОБА_2 викинула його кашкет на вулицю, після чого зачинила двері тролейбуса, під`їхала до зупинки, впустила пасажирів та відразу поїхала по маршруту. Тим самим, будучи приниженим та ображеним, він залишився без утепленого головного убору в холодну пору року. Прибувши на кінцеву зупинку «Північна», позивач повідомив водія ОСОБА_2 про виклик поліції та просив її не від`їжджати, але остання почала глузувати та продовжувала ображати і, зачинивши двері, поїхала по маршруту. В поліції він написав відповідну заяву про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а до диспетчерської служби подав скаргу на дії водія. Після його чисельних звернень йому надійшла відповідь про те, що у тролейбусному депо проведено службову перевірку, водію ОСОБА_2 оголошено догану. Діями ОСОБА_2 йому заподіяна матеріальна шкода в розмірі 3 403,69 коп., що складається із вартості придбаних ним ліків і вартості кашкета, та моральна шкода, яку позивач оцінює у 500 000,0 грн., що виразилась у душевних стражданнях через психотравмуючу ситуацію від дій ОСОБА_2 . Оскільки на час вчинення своїх дій ОСОБА_2 працювала водієм Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо, то просить стягнути дану шкоду з роботодавця.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року в позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 02.12.2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення не ґрунтується на засадах верховенства права, не відповідає нормам матеріального права, ухвалене без дотримання норм процесуального права, що взагалі не відповідає завданню цивільного судочинства, прийнятим без належної правової оцінки наданих доказів і письмових пояснень, вибіркового, неповного та поверхового з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для встановлення істини у справі.

Звертає увагу на те, що на виконання доручення генерального директора підприємства з водія ОСОБА_2 було взято письмове пояснення, в якому остання свою вину визнала і просить вибачення за зневажливе ставлення до позивача під час роботи, таким чином наявні всі підстави для стягнення майнової шкоди. Крім того, суд не звернув достатньої уваги на предмет і підстави позову в частині відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої .

05 січня 2022 року КП «Київпастранс» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що з доводами скарги не погоджується, оскільки майнова шкода не підлягає компенсації так, як надані позивачем докази не відповідають закріпленими процесуальним законом правилам належності і допустимості. Щодо моральної шкоди, то Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, не надавши доказів в обґрунтуванні її наявності та розміру, а тому дана вимога не підлягає задоволенню. Враховуючи зазначене просить суд залишити рішення Подільського районного суду м. Києва від 29.06.2021 у справі №758/14030/18 без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримав.

Представник КП «Київпастранс» та третя особа: ОСОБА_2 до суду не з`явились про розгляд справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволені позову, суд виходив з того, що шкода, яка заподіяна вчиненням кримінального правопорушення, підлягає відшкодуванню особою, що його вчинила (підозрюваним, обвинуваченим, засудженим). Тим самим, при наявності шкоди, яка заподіяна потерпілому діями працівника підприємства, що містять склад кримінального правопорушення, не утворює для самого підприємства обов`язку відшкодувати завдану їхнім працівником шкоду. А відтак, навіть якщо шкода заподіяна діями водія тролейбусу ОСОБА_2 (оскільки вина даної особи ще не встановлена вироком), то у КП «Київпастранс», як юридичної особи, з якою остання перебувала в трудових відносинах на час вчинення дій 25.10.2017 р. на кінцевій зупинці тролейбуса № 24 «Проспект Свободи» у м. Києві, відсутні правові підстави для відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 .

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, так як він не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 25.10.2017 р. на кінцевій зупинці тролейбусу маршруту № 24 приблизно о 13.50 год. стався конфлікт між позивачем ОСОБА_1 , який був пасажиром, та водієм тролейбусу ОСОБА_2 , якою порушені вимоги посадової інструкції та допущена нетактовна поведінка при виконанні службових обов`язків, за наслідками чого наказом по Куренівському ремонтно-експлуатаційному депо від 31.10.2017 р. № 187 третій особі у даній справі ОСОБА_2 оголошено догану.

Дані обставини визнаються обома сторонами та підтверджуються листами Куренівського ТРЕД від 01.11.2017 р. № 2436, від 14.11.2017 р. № 2517, листом КП «Київпастранс» від 21.11.2017 р. № 311/2798, листом департаменту транспортної інфраструктури КМДА від 29.11.2017 р. № 053-10791.

25.10.2017 р. Оболонським УП ГУ НП в місті Києві за заявою ОСОБА_1 щодо вищевказаного інциденту було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009840 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), в межах якого ОСОБА_1 визнаний потерпілим 03.11.2017 р., що підтверджується витягом з кримінального провадження від 26.10.2017 р., листами Оболонського УП ГУ НП в місті Києві від 27.10.2017 р. № 17-1007-125/51/4-17, від 14.11.2017 р. № 71450/125/51/05/2017, пам`яткою потерпілого від 03.11.2017 р. та не оспорюється відповідачем.

Листом СУ ГУ НП в місті Києві від 01.03.2018 р. за вих.№ 4199/125/23/1-18 Лук`янова повідомлено про те, що 30.11.2017 р. вищевказане кримінальне провадження закрито 30.11.2017 р. на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України (за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення).

28.02.2018 р. Київською місцевою прокуратурою № 5 постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП в місті Києві про закриття кримінального провадження скасовано та матеріали вказаного кримінального провадження направлено за підслідністю до Подільського управління поліції, що підтверджується листом СУ ГУ НП в місті Києві від 14.03.2018 р. за вих.№ Л-1095/125/23/1-18, листом Київської місцевої прокуратури № 5 від 04.05.2018 р. № 37-2082-17.

Позивач стверджує, що оскільки водій ОСОБА_2 на час вчинення своїх дій перебувала в трудових відносинах з відповідачем, саме останній має відшкодувати завдану йому шкоду.

Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою під час виконання трудових обов`язків. Це є одним з випадків, коли суб`єктом деліктної відповідальності є юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов`язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків. Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за наведеною нормою права пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов`язково необхідно враховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває будь-яких особливостей. До таких обставин частина перша зазначеної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену цим працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).

При цьому, причинно-наслідковий зв`язок у цьому виді деліктних зобов`язань може мати складний характер, тобто позивач зобов`язаний довести не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків.

У ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні вимог, суд виходив лише з того, що не завершено розслідування в кримінальній справі, а тому підприємство не зобов`язано нести відповідальність за шкоду, яку завдала водій ОСОБА_2 . В разі доведеності факту вчинення нею злочину, за висновками суду, відповідальність має нести особа, яка вчинила злочин.

При цьому суд не звернув увагу, що зміст позовної заяви складено таким чином, що позивач посилався не лише на факт вчинення злочину, а на неправомірні дії водія, вчинені останньою під час виконання трудових обов`язків, а тому суд зобов`язаний був досліджувати правомірність дій водія не лише з огляду на наявність чи відсутність кримінального правопорушення, а й в аспекті цивільної відповідальності, яка передбачена за завдану майнову та моральну шкоду неправомірними діями.

Суд безпідставно не звернув увагу на те, що неправомірність поведінки водія під час виконання нею трудових обов`язків визнана відповідачем, що повністю підтверджується змістом листів, які відповідач направляв позивачу, в якості реагування на його звернення.

Так в листі від 21.11.2017 року вказано, що службовою перевіркою фактів, викладених у зверненні позивача встановлено, що 25 жовтня 2017 року на маршруті тролейбусу № 24 працювала водій ОСОБА_2 , в якої відібрані письмові пояснення , вона визнала свою вину просить вибачення за зневажливе ставлення. Наказом відповідача водію оголошено догану, а відповідач в листі також просить вибачення за нетактовну поведінку водія.

Відповідач визнав порушення водієм Правил надання послуг населенню з перевезень міським електротранспортом,, затверджених КМУ постановою від 23.12.2004 № 1735.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним наявність в діях водія ОСОБА_2 неправомірної поведінки по відношенню до позивача.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивач розмір, завданих збитків встановив, обрахувавши вартість ліків, які він витратив на лікування застуди та вартості кашкета, який , за його словами був викинутий водієм з тролейбусу.

Згідно із долученим до позовної заяви витягом з амбулаторної картки хворого, з 01.11.2017 рокупо 02.03.2018 сімейним лікарем не виявлено жодних симптомів застудних захворювань та не призначено жодного препарату, як вказує позивач: "проти грипу, кашлю, застуди, нежиті, головного болю, закладеності носа, ломоти, запальних захворювань дихальних шляхів та різних інфекцій лор органів".

З огляду на те, що матеріали цивільної справи не містять беззаперечних доказів прямого причинного зв`язку між поведінкою водія тролейбусу і придбанням ліків позивачем, а також документів з приводу призначення придбаних ліків саме у зв`язку з поведінкою працівника відповідача, заявлені вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно шкоди у виді вартості кашкета, то суду не були надані докази втрати вказаного майна, а також його пошкодження, не надано доказів ринкової вартості саме того товару, про пошкодження якого заявляє позивач. Також відсутні беззаперечні докази того, що кашкет знімався чи викидався водієм. З цього приводу наявні лише пояснення позивача, але відсутні будь-які покази свідків, які б підтвердили поведінку водія, щодо кашкета позивача.

Таким чином і в цій частині позивач вимоги про відшкодування майнової шкоди не довів, а тому вони задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і в немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець вказує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства, зокрема статей 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу від 31.10.2017 № 187 водія ОСОБА_2 за порушення вимог посадової інструкції притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 5 т. 1)

Крім того, листом ВО КМР(КМДА) КП «КИЇВПАСТРАНС» повідомлено, що з водія ОСОБА_2 взято письмові пояснення , в якому остання свою вину визнала. (а.с. 7 т. 1)

Відповідач також визнав, що з боку водія мала місце зневажлива нетактовна поведінка по відношенню до позивача.

Судом встановлено, що внаслідок нетактовного грубого поводження водія позивач зазнав приниження, змушений протягом тривалого часу переписуватись з відповідачем та іншими правоохоронними органами з метою відновлення своїх порушених прав, звертатись до суду.

Тобто судом встановлено, що моральна шкода позивача полягаєу душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої;

Враховуючи, що позивачу була завдана моральна шкода, зважаючи на конкретні обставини справи, обсяг спричинених моральних страждань, поведінку відповідача, який в добровільному порядку не відшкодував завдану позивачу моральну шкоду, спричинену діями водія, яка порушила посадову інструкцію, виходячи з принципу розумності та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаних вимог в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2022 рік, в сумі 2481 грн. 00 коп.

При цьому суд вважає, що в іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки обставини завдання шкоди здоров`ю позивача в межах даної цивільної справи не доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, не повно з`ясовані обставини справи, які мали значення для її вирішення, висновки про недоведеність вчинення неправомірних дій працівником під час виконання своїх посадових обов`язків, а також спричинення такими діями моральної шкоди повністю спростовані наявними в справі доказами, а тому ухвалене судом помилкове рішення про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задовоелня вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, від сплати судового збору позивач був звільнений, судовий збір який підлягав сплаті за подачу позову становив 704 рн. 80 коп., апеляційної скарги -1057 грн. 20 коп., а всього 1762 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову особи, звільненого від сплати судового збору, з Комунального підприємства «Київпастранс» в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 88 грн. 10 коп. (0,05%), що складає ( 1762,00х0,05%) 88 грн. 10 коп.

Керуючись ст.ст.268,367, 374-376,381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року скасувати та постановити нове.

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 2481( дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» в дохід держави судовий збір в сумі 88 грн.10 коп. на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду UA0026010, одержувач УК у Солом`янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету :22030101

Дані сторін:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Комунальне підприємство «Київпастранс» (місцезнаходження за адресою: 04070, м.Київ, вул.Набережне шосе, буд.2; ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик