Дата документу 26.01.2022 Справа № 323/612/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 323/612/21Головуючий у 1-й інстанції Смокович М.В. Повний текст рішення складено 23.07.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/133/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області про зобов`язання надати безоплатне житло

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), який в подальшому уточнив (а.с. 17-19), та в якому просив зобов`язати відповідачів надати йому безоплатне житло у м. Оріхів до 2094 року, з покладенням на відповідачів будь-яких витрат за це житло; за ненадання йому житла постановити окрему ухвалу.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 16.10.2018 року він звернувся з заявою до Оріхівської міської ради Запорізької області, в якій просив зареєструвати його як бездомного у разі продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на яку 25.10.2018 року від виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області отримав відмову, у зв`язку з тим, що не було створено центру обліку. 01.09.2020 року він звернувся з заявою до Оріхівської міської ради Запорізької області, в якій просив, на виконання вимог ст. 47 Конституції України, надати йому безоплатно житло. В даній заяві він також просив, у разі неможливості самостійно вирішити дане питання, залучити до його вирішення Державу Україна. 03.09.2020 року Виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області у задоволенні його заяви було відмовлено, що ним розцінюється як посягання на його життя. 18.09.2020 року він повторно звернувся з заявою до Оріхівської міської ради Запорізької області, в якій просив залучити до розгляду повторної заяви Державу України, під час розгляду повторної заяви врахувати його заяву від 16.10.2018 року, відповідь на дану заяву Оріхівської міської ради Запорізької області від 25.10.2020 року, те, що 27.08.2019 року виконавчою службою було продано нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тяжкий матеріальний стан, постійні суди, COVID-19 та інше. 23.09.2020 року виконавчий комітет Оріхівської міської ради Запорізької області повторно відмовив у його заяві. 26.10.2020 року він звернувся з заявою до Держави України в особі Міністерства юстиції України про надання йому безоплатного житла. 30.11.2020 року Міністерством юстиції України у задоволенні заяви було відмовлено. Вважав дії виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області та Міністерства юстиції України незаконними, а тому і звертається до суду із цим позовом за захистом порушених прав.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Смоковича М.В. (а.с. 14).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 20) відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року (а.с. 111-115) у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у цій справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 125-128) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та задовольнити позовну вимогу щодо надання житла.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 133).

Ухвалою апеляційного суду від 03 вересня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги задоволено, звільнено останнього від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 136), у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну первісного відповідача Держава Україна в особі Міністерства юстиції України на належного відповідача Держава Україна відмовлено, справу призначено до апеляційного розгляду в режимі відеоконференції (а.с. 137), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень), додаткової відпустки судді-доповідача у жовтні 2021 року (а.с.165).

Держава України в особі Міністерства юстиції України (а.с.147-161) та Виконавчий комітет Оріхівської міської ради Запорізької області (а.с. 162-164) подали апеляційному суду відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 січня 2022 року, постановленою протокольно (без виходу до нарадчої кімнати), у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 щодо заміни первісного відповідача «Держави України в особі Міністерства юстиції України» на належного відповідача «Держава України» та залучення до участі у цій справі належного відповідача «Держава України» повторно відмовлено.

Оскільки, поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченого ЦПК України, є заміна неналежного відповідача у цій справі належним чи залучення будь-якого іншого відповідача. Крім того, саме «Держава Україна» вже залучена до участі у цій справі як відповідач, але в особі Міністерства юстиції України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, у тому числі:

- в режимі відеоконференції позивача ОСОБА_1 , який на запитання апеляційного суду у тому числі відмовився повідомити адресу свого фактичного проживання на час розгляду цієї справи апеляційним судом, та надати відповідь на питання, чи мало місце взагалі рішення суду про виселення, зняття з реєстраційного обліку його з будинку за адресою: АДРЕСА_1 кредитором чи новим власником, на який було звернуто стягнення кредитором шляхом продажу останнього, оскільки будь-які письмові докази останнього у матеріали цієї справи стороною позивача не надавались,

- представника відповідача - Держави України в особі Міністерства юстиції України - Девятко І.О. (а.с.166), яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наполягала на тому, що Міністерство юстиції України є неналежним відповідачем у цій справі,

- в режимі відеоконференції представника відповідача - Виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області - Білан С.Ю. (а.с.89-103), який проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, зазначав, що з боку виконавчого комітету ради порушень прав позивача не має, позивач заяви про взяття його на соціальний квартирний облік органом місцевого самоврядування Оріхівського району Запорізької області із додаванням відповідного переліку документів в установленому законом порядку не подавав,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1).…змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд, першої інстанції, правильно відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, правильно керувався ст.ст. 12, 13, 263-265, 273, 354 ЦПК України та правильно виходив із такого.

Судом встановлено, що 16.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Оріхівської міської ради Запорізької області, в якій просив зареєструвати його як бездомного у разі продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на яку 25.10.2018 року від виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області отримав відмову, у зв`язку з тим, що не було створено центру обліку (даний факт було визнано відповідачем - виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує додаткового доказування).

10.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Оріхівської міської ради Запорізької області, в якій просив, на виконання вимог ст. 47 Конституції України, надати йому безоплатно житло. В даній заяві він також просив, у разі неможливості самостійно вирішити дане питання, залучити до його вирішення Державу Україна (а.с. 5).

03.09.2020 року Виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено, посилаючись на те, що останній не перебуває на соціальному квартирному обліку та не надав відповідних документів для постановлення на зазначений квартирний облік (а.с.6).

18.09.2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою до Оріхівської міської ради Запорізької області, в якій просив залучити до розгляду повторної заяви Державу України, під час розгляду повторної заяви врахувати його заяву від 16.10.2018 року, відповідь на дану заяву Оріхівської міської ради Запорізької області від 25.10.2020 року, те, що 27.08.2019 року виконавчою службою було продано нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тяжкий матеріальний стан, постійні суди, COVID-19 та інше (а.с. 7).

23.09.2020 року Виконавчий комітет Оріхівської міської ради Запорізької області повторно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 (даний факт було визнано відповідачем - виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує додаткового доказування).

26.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Держави України в особі Міністерства юстиції України про надання йому безоплатного житла (а.с. 8).

30.11.2020 року Міністерством юстиції України було надано відповідь на заяву ОСОБА_1 , у якій фактично у задоволенні заяви останнього відмовлено, посилаючись на те, що надання житла громадянам виходить за межі компетенції Міністерства юстиції України (а.с. 9-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ст. 47 Конституції України є бланкетною нормою, тоді як порядок реалізації громадянами України свого права на отримання безоплатного житла, у разі такої потреби, зазначений у Житловому кодексі УРСР та Законі України «Про житловий фонд соціального страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЖК УРСР облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно із ч. 1 ст. 39 ЖК УРСР громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст.ст. 51-53 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про житловий фонд соціального страхування» відповідно до Конституції України кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно. Користування соціальним житлом є платним. Плата за соціальне житло, визначена статтею 28 цього Закону, складається з плати, яка вноситься безпосередньо наймачем, та державної допомоги, що надається відповідно до закону. Соціальне житло надається органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про житловий фонд соціального страхування» до житла з житлового фонду соціального призначення належать: 1) квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, які надаються громадянам у порядку черги на одержання соціального житла; 2) жилі приміщення у соціальних гуртожитках, які надаються громадянам на час їх перебування на соціальному квартирному обліку за умови, що таке житло є єдиним місцем їх проживання.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житловий фонд соціального страхування» органи місцевого самоврядування відповідно до закону ведуть облік громадян, які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, приймають рішення про надання цим громадянам соціального житла на підставах і в порядку, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житловий фонд соціального страхування» соціальний квартирний облік здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування за місцем проживання громадян (для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які досягли 16 років, осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - за місцем походження або проживання дітей такої категорії до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; для внутрішньо переміщених осіб - за місцем перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб; для дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення ними 16 років, а також осіб з їх числа, місцем походження яких є населені пункти тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей, територія населених пунктів на лінії зіткнення, тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та які не перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб, - за місцем фактичного проживання на території населених пунктів України, крім тимчасово окупованих територій та територій населених пунктів на лінії зіткнення), які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, після набуття ними повної цивільної дієздатності відповідно до закону.

Згідно із ч. 2 ст. 10 Закону України «Про житловий фонд соціального страхування» правом взяття на соціальний квартирний облік користуються громадяни України: а) для яких таке житло є єдиним місцем проживання або які мають право на поліпшення житлових умов відповідно до закону; б) середньомісячний сукупний дохід яких за попередній рік з розрахунку на одну особу в сумі менший від величини опосередкованої вартості найму житла в даному населеному пункті та прожиткового мінімуму, встановленого законодавством; в) внутрішньо переміщені особи, які не мають іншого житла для проживання на підконтрольній українській владі території або житло яких зруйновано (знищене) або пошкоджене до стану, непридатного для проживання, внаслідок проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

В силу вимог ст. 13 Закону України Закону України «Про житловий фонд соціального страхування» взяття громадян на соціальний квартирний облік здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування на підставі їх письмової заяви. Взяття громадян на соціальний квартирний облік може здійснюватися за заявою осіб, уповноважених ними на основі письмової довіреності, завіреної в установленому законом порядку. Взяття на соціальний квартирний облік недієздатних громадян здійснюється за заявою опікуна або органу опіки та піклування. Взяття на соціальний квартирний облік дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які досягли 16 років, здійснюється за заявою піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування, а осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - за їх заявою. До заяви про взяття на соціальний квартирний облік додаються документи, які підтверджують обґрунтованість визнання у встановленому порядку громадянина малозабезпеченим та таким, що потребує надання соціального житла. Вичерпний перелік таких документів встановлюється органом місцевого самоврядування, який здійснює взяття на соціальний квартирний облік. Внутрішньо переміщена особа до заяви про взяття на соціальний квартирний облік, крім зазначених документів, додає копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та копії довідок про взяття на такий облік членів її сім`ї. Громадянинові, який подав заяву про взяття на соціальний квартирний облік, відповідним органом місцевого самоврядування, що здійснює взяття на соціальний квартирний облік, видається розписка в одержанні документів з обов`язковим зазначенням їх переліку та дати їхнього отримання. Рішення про взяття на соціальний квартирний облік або про відмову у взятті на такий облік приймається органом місцевого самоврядування, що здійснює взяття на облік, за результатами розгляду заяви та інших представлених відповідно до частини третьої цієї статті документів не пізніше тридцяти робочих днів від дня подання зазначених документів у даний орган. Орган місцевого самоврядування, що прийняв рішення про взяття на соціальний квартирний облік громадянина, для якого соціальне житло є єдиним місцем проживання, одночасно, за письмовою заявою зазначеного громадянина, приймає рішення про надання йому жилого приміщення у соціальному гуртожитку протягом усього терміну його перебування на соціальному квартирному обліку. Орган місцевого самоврядування, що здійснює взяття на соціальний квартирний облік, не пізніше семи робочих днів від дня прийняття рішення про взяття на соціальний квартирний облік направляє письмове повідомлення із зазначенням дати взяття на облік, виду і номера черги або підстави відмови у задоволенні заяви. Орган місцевого самоврядування укладає з громадянином, для якого соціальне житло є єдиним місцем проживання, договір найму жилого приміщення у соціальному гуртожитку з дати взяття його на облік. Відмова у взятті громадян на соціальний квартирний облік може бути оскаржена в судовому порядку.

Суд першої інстанції правильно беззаперечно погодився з твердженнями позивача з приводу того, що громадяни України, які потребують соціального захисту, у відповідності до ст. 47 Конституції України, мають право на отримання безоплатного житла, а також з тим, що Конституція України має вищу юридичну силу і усі закони та підзаконні нормативно-правові акти повинні їй відповідати.

Однак, у ст. 47 Конституції України, окрім права на отримання безоплатного житла, зазначається, що таке право можливо реалізувати у відповідності до закону.

Як ЖК УРСР, так і Закон України «Про житловий фонд соціального страхування», містять певний порядок надання громадянам безоплатного житла, а саме: подання громадянином заяви про взяття на соціальний квартирний облік та долучення до даної заяви документів, які підтверджують обґрунтованість визнання у встановленому порядку громадянина малозабезпеченим та таким, що потребує надання соціального житла, вичерпний перелік яких встановлюється органом місцевого самоврядування, який здійснює взяття на соціальний квартирний облік.

Як правильно було встановлено судом під час судового розгляду даної справи, позивач із заявою про взяття його на соціальний квартирний облік до Оріхівської міської ради Запорізької області не звертався, як і не надавав документів, які підтверджували обґрунтованість визнання у встановленому порядку його малозабезпеченою особою та таким, що потребує надання соціального житла, що було підтверджено позивачем у судовому засіданні у суді першої інстанції, яке відбувалося 12.07.2021 року (диск із звукозаписом міститься у матеріалах цієї справи).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача ОСОБА_1 апеляційному м суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не дотримано порядку отримання безоплатного житла, а тому зі сторони Виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області порушень вимог чинного законодавства, яке регулює питання надання громадянам безоплатного житла, під час відмови у задоволенні заяв позивача про надання безоплатного житла, судом першої інстанції правильно не було встановлено, а тому в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області суд першої інстанції у цій справі правильно відмовив за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Крім того, враховуючи те, що судом не встановлено порушень норм законодавства відповідачами або недоліків у їх діяльності, суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для винесення окремої ухвали у даній справі.

Разом із тим, суд першої інстанції допустився помилки, погоджуючись з запереченнями, які були надані Міністерством юстиції України в його відзиві на позовну заяву позивача у цій справі в частині того, що Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у даній справі.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що Міністерство юстиції України у цій справі взагалі в якості самостійного відповідача ні позивачем, ні, відповідно, судом першої інстанції у цій справі не залучалось.

Міністерство юстиції України у цій справі було залучено лише в якості представника відповідача за позовом позивача ОСОБА_1 - «Держави України».

Оскільки, в силу вимог ст. 48 ч. 2 ЦПК України …відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Однак, Держава України приймає участь у цивільних справах через державні органи чи установи, у даному випадку у цій справі - через Міністерство Юстиції України, що не суперечить ЦПК України.

Дійсно, що на державному рівні житловими питаннями займається Міністерство розвитку громад і територій України (Мінрегіон) та інш.

Проте, незалучення останнього у цій справі в якості державного органа (установи), що представляє належного відповідача у цій справі - Державу Україна, не робить останню неналежним відповідачем у цій справі.

Оскільки, згідно із ст. 47 Конституції України: Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Проте, позивачем у цій справі не доведено належними, допустимими доказами, що Державою України не забезпечується чи порушується у будь-якій спосіб право позивача на будь-яке житло, у тому числі соціальне, для можливості отримання права на яке він, навіть, ще не подавав відповідної заяви у встановленому законом порядку вищезазначеному органу місцевого самоврядування, враховуючи наявність розмежування певних повноважень у галузі житла.

При цьому, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання позивача на невідповідність норм ЖК УРСР нормам Конституції України, так як ЖК УРСР на даний момент є чинним та Конституційним Судом України не приймались рішення, якими б норми цього кодексу були визнані неконституційними.

В іншій частині доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи його позовної заяви у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України, та лише відображають позицію позивача у цій справі, яку він вважає єдино правильною та єдино можливою.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року у цій справі слід змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Встановлено, що рішенням, яке переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

Крім того, в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги позивача при вищевикладених обставинах, позивач ОСОБА_1 не має права в порядку ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також, встановлено, що позивача ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі ухвалою апеляційного суду (а.с. 136).

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 367-368, 371 - 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 01.02.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.