провадження № 2/570/563/2022
У Х в а л а

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2022 року

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області Кушнір Н.В., перевіривши виконання вимог ст.ст.175-177, 184 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Захілного Полісся Національної академії аграрних наук України, Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук УкраїниДержавного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Захілного Полісся Національної академії аграрних наук України, Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та наказу про призначення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі № 757/50662/20-ц зазначену справу передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Рівненського районного суду Рівненської області.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року, апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою закрито.

26 січня 2022 року зазначена справа надійшла до Рівненського районного суду Рівненської області.

Станом на 26 січня 2022 року провадження у даній справі не відкривалось.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у даній справі, суд дійшов таких висновків.

Одним з відповідачів у даній справі є Державне підприємство "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, до якого заявлено майнову вимогу про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 червня 2021 року у справі № 918/351/21 відкрито провадження у справі про банкрутство боржника - Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України (35342, Рівненська область, Рівненський район, село Біла Криниця, вулиця Рівненська, 96; ).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Відповідно до ст. 19 ЦПК України, визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Водночас, відповідно до п. 8 ч. 1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України. 21 жовтня 2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. Суд звертає увагу на те, що норми Кодексу Україниз процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, що відповідає висновку про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 922/928/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14 травня 2020 року у справі №903/69/18 зазначає, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо концентрації всіх спорів у межах справи про банкрутство. Так, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Така ж правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №918/420/16.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Дана позиція також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц.

Судом також враховано, що роз`єднання позовних вимог у даній справі в порядку ст.188 ЦПК України є неможливим з огляду на те, що згідно вказаної статті розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог, а розгляд лише позовної вимоги, заявленої до Національної академії аграрних наук України, суперечитиме принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог.

Враховуючи вищезазначене, у суду відсутні підстави для відкриття провадження у даній справі у зв`язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд згідно вимог ч.5 ст.186 ЦПК України роз`яснює позивачу, що розгляд справи за його позовною заявою віднесено до юрисдикції Господарського суду Рівненської області, який знаходиться по вул.Набережна, 26-А в м.Рівне.

Керуючись ст.ст.186, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Захілного Полісся Національної академії аграрних наук України, Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Захілного Полісся Національної академії аграрних наук України Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Захілного Полісся Національної академії аграрних наук України, Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Захілного Полісся Національної академії аграрних наук України, Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук Українипро визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та наказу про призначення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Рівненської області.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 /п`ятнадцяти/ днів з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Кушнір Н.В.