ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.,

суддів: Гапонова А.В, Новікової Г.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури про стягнення недоплаченої суми заробітної плати, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди (суддя першої інстанції Погрібна Н.М. повний текст рішення складено 01 лютого 2021 року),

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Артемівського міськрайонного суду з позовом до Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури про стягнення недоплаченої суми заробітної плати, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату в сумі 44215,60 грн., компенсацію втрати частини доходу за порушення строків виплати частини заробітної плати в сумі 26450,91 грн. та моральну шкоду в сумі 25000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 лютого 1990 року позивач була прийнята на роботу до відповідача на посаду викладача. Відповідно до атестаційного листа від 06.05.2010 р. рішенням атестаційної комісії Міністерства транспорту та зв`язку України позивачу підтверджено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та присвоєно педагогічне звання «старший викладач». Згідно постанови КМУ № 643 від 20.04.2007 р. встановлено розмір підвищення окладу старшому викладачу вищого навчального закладу І-ІІ рівня акредитації на 5% ставки заробітної плати викладача вищої категорії. Вважає, що з травня 2010 року відповідач повинен був підвищити позивачу посадовий оклад на 5 %, проте відповідачем таке підвищення не було здійснено, що призвело до виплати заробітної плати в меншому розмірі, ніж встановлено постановою КМУ № 643 від 20.04.2007 р., тобто фактично до невиплати частини заробітної плати, розмір якої становить 3773,72 грн. Артемівський технікум залізничного транспорту перейменовано у Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» 02.08.2012 р. Відповідно до пп. б п. 28 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 р. № 102, посадові оклади педагогічним працівникам коледжу підвищено на 10 %. Тому, з серпня 2012р. посадовий оклад позивача повинен був підвиситись на 10 %, проте відповідачем таке підвищення не було здійснено, чим порушено трудові права позивача, що призвело до недоплати заробітної плати. Позивач вважає, що має право на підвищення посадового окладу, а саме 5 % як старший викладач та 10 % як педагогічний працівник коледжу. З серпня 2012 р. недоплата становить 40441,88 грн. Отже, загальний розмір недоплати заробітної плати з червня 2010 р. по жовтень 2017 р. становить 44215,60 грн., розмір компенсації втрати частини доходу за порушення строків виплати частини заробітної плати становить 26450, 91 грн. Крім того, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, емоційному дискомфорті, стресу та вимагає від позивача додаткові зусилля для організації свого життя в частині вчинення додаткових дій та заходів, витрат часу та емоціонального навантаження для відновлення права на належну їй частину заробітної плати, моральну шкоду позивач оцінює в 25000 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури про стягнення недоплаченої суми заробітної плати, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за період з червня 2010 року по жовтень 2017 р. в сумі 44215 грн. 60 коп., компенсацію втрати частини доходу в сумі 26450 грн. 91 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Зобов`язано Бахмутський коледж транспортної інфраструктури при виплаті ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати за період з червня 2010 року по жовтень 2017 р. в сумі 44215,60 грн. та компенсації втрати частини доходу в сумі 26450,91 грн., утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнуто з Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 128 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач, та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивач ніколи не обіймала посаду старшого викладача. Вважає, що суд безпідставно не звернув уваги на те, що відповідно до Наказу МОН України від 26.09.2005 року № 577 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» посада старшого викладача передбачена лише у Схемі тарифних розрядів посад керівних та науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації.

Відповідно до п.п. Д) п.25 «Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої Наказом МО України від 15.04.1993 року № 102 «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» ставки заробітної плати і посадові оклади підвищуються на 10 відсотків - за звання «Старший викладач», крім викладачів вищих навчальних закладів 1-2 рівнів акредитації.

Бахмутський коледж транспортної інфраструктури мав статус «вищого навчального закладу 1 рівня акредитації» (у термінах законодавства, що діяло до 2014 року), зараз є закладом фахової перед вищої освіти (відповідно до Закону України «Про фахову передвишу освіту»), не має і не мав підстав для отримання статусу (а не найменування) «коледж» відповідно чинного законодавства, ніколи не надавав вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра, не проводить наукові дослідження і не має в штаті науково - педагогічних працівників, не має (і не було) підстав для встановлення педагогічним працівникам зазначеного закладу освіти 10-відсоткового підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати). Таким чином відповідач не має статусу коледжу.

Крім того, зазначає, що відповідачем при погодженні тарифікаційних списків з Міністерством Освіти України у період часу з 01.01.2012 року до теперішнього часу не було отримано зауважень щодо невірно визначеного розміру заробітної плати та або неврахування обов`язкових доплат та надбавок, що у свою чергу свідчить про неправильність визначеного розміру заробітної плати відповідача у оскаржуваний період.

Представник відповідача Нєізвестний О.О. просив рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гуревич М.Г., подав відзив на апеляційну скаргу в якому він зазначив, що редакція п. 3 ч.1 ст. 28 ЗУ «Про вищу освіту», згідно з якою виключено право коледжу здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста та встановлено ліцензований обсяг підготовки здобувачів вищої освіти бакалавра та молодшого бакалавра, набула чинності з 28.09.2017 року. До цього часу вказаних вимог та обмежень до коледжу законодавством не передбачалось, а тому до 28.09.2017 року коледж безумовно міг здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста та не мав обов`язкового ліцензованого обсягу підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра або молодшого бакалавра. Тобто навчальний заклад, який до 28.09.2017 року здійснював підготовку фахівців освітньо - навчальний заклад, який до 28.09.2017 року здійснював підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста мав статус коледжу.

Вважає, що у зв`язку з цим зауваження відповідача безпідставні щодо відсутності у нього статусу коледжу у період до 28.09.2017 року, оскільки його діяльність відповідала вимогам, встановленим законодавством, що діяло до вказаної дати, саме для коледжу.

Поширення відповідачем положень ст. 28 Закону України «Про вищу освіту», правовідносини, що діяли до цієї які набрали чинності з 28.09.2017 року, не ґрунтуються на законі та є порушенням правил дії нормативно-правових актів в часі.

На думку позивача, навчальний заклад, що раніше отримав статус коледжу не втрачає цього статусу автоматично та одночасно з набранням чинності новою редакцією ЗУ «Про вищу освіту» та має право продовжити свою діяльність у цьому статусі протягом всього часу до закінчення навчання після прийому у 2019 році відповідно до програми навчання із дотриманням вимог щодо ліцензованого обсягу після 01 січня 2020 року, а невідповідність навчального закладу цим вимогам до вказаних моментів у часі не свідчить про втрату (відсутність) у цього закладу статусу коледжу. Оскільки спірний період стосується проміжку часу до 01.12.2017 року (день подання позову), то на спірні правовідносини не поширюються вимоги, що набули чинності після цієї дати, а тому статус навчального закладу як коледжу не може визначатись відповідно до вимог, які до коледжу, на той час законом не пред`являлись і до того ж - не набули чинності.

Вважає, що з дня перейменування Артемівського технікуму залізничного транспорту у Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» відповідно до Наказу міністерства освіти і науку, молоді та спорту України № 871 від 02.08.2012 року відповідач є навчальним закладом типу «коледж», що вказує на його статус та узгоджується з положеннями ч.7 ст.18 ЗУ «Про освіту» та п 1 ч.7 ст. 27 Закону України «Про вищу освіту». Водночас в матеріалах справи містяться Витяг з реєстру суб`єктів освітньої діяльності, відповідно до якого Бахмутський коледж транспортної інфраструктури є закладом вищої освіти типу «коледж».

Просить звернути увагу на положення Постанови Кабінету Міністрів України № 643 від 20.04.2007 року «Про затвердження розмірів підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) та додаткової оплати за окремі види педагогічної діяльності у співвідношенні до тарифної ставки», яка прийнята пізніше та має вищу юридичну силу відносно зазначеної Інструкції, оскільки прийнята вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Відповідно до додатку 1 даної Постанови старші викладачі вищих навчальних закладів 1-2 рівня акредитації мають право на надбавку до посадового окладу на 5 % ставки заробітної плати викладача вищої категорії.

Гуревич М.Г. просив рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня .2021 року залишити без змін.

Постановою Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року апеляційна скарга Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури залишено без задоволення, а рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року без змін.

На вказану постанову апеляційного суду відповідач подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року касаційну скаргу Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

13 грудня 2021 року цивільна справа №219/13696/17 надійшла до Донецького апеляційного суду (м.Бахмут).

Представник ОСОБА_1 Гуревич М.Г. , у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури Нєізвестний О.О., у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 09.02.1990 року була прийнята на роботу до Артемівського технікуму залізничного транспорту на посаду викладача. Наказом № 87в від 21.05.2007 р. їй встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії». Наказом № 45к від 11.10.2012 р. у зв`язку зі змінами у штатному розписі відповідно з Класифікатором професій ДК 003:2010 їй змінено посаду на викладача вищого навчального закладу. Наказом № 52к від 31.10.2012 р. Артемівський технікум залізничного транспорту з 31.10.2012 р. перейменований у Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури». Наказом № 62в від 26.05.2010 р. їй встановлено педагогічне звання «старший викладач». Наказом № 26к від 01.08.2018 р. Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» перейменований у Бахмутський коледж транспортної інфраструктури. Наказом № 3к від 25.03.2019 р. їй змінено посаду на нову назву «викладач закладу вищої освіти», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.09.1987 р. (т. 1 а.с.5-7, т. 4 а.с.29-33).

Відповідно до атестаційного листа від 06.05.2010 р., рішенням атестаційної комісії Міністерства транспорту та зв`язку України ОСОБА_1 підтверджено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та присвоєно педагогічне звання «старший викладач» (т. 1 а.с.8).

Розмір посадових окладів ОСОБА_1 становить: січень-березень 2010 р. - 1177 грн., квітень-червень 2010 р. - 1202 грн., липень-вересень 2010 р. - 1208 грн., жовтень-грудень 2010 р. - 1242 грн.; січень-березень 2011 р. - 1300 грн., квітень-червень 2011 р. - 1325 грн., липень-серпень 2011 р. - 1346 грн., вересень 2011 р. - 1359 грн.; жовтень-листопад 2011р. - 1399 грн., грудень 2011р. - 1492 грн.; січень-березень 2012 р. - 1639 грн., квітень-червень 2012 р. - 1683 грн., липень-серпень 2012 р. - 1700 грн., вересень 2012р. - 1711 грн., жовтень-листопад 2012 р. - 1745 грн., грудень 2012 р. - 1779 грн.; січень-березень 2013 р. - 1779 грн., квітень-грудень 2013 р. - 1806 грн.; січень-грудень 2014 р. - 1806 грн.; січень-серпень 2015 р. - 1806 грн., вересень-листопад 2015 р. - 2145 грн., грудень 2015 р. - 2360 грн.; січень-квітень 2016 р. - 2360 грн., травень-листопад 2016 р. - 2512 грн., грудень 2016 р. - 2830 грн.; січень-серпень 2017 р. - 3392 грн.; вересень-жовтень 2017 р. - 3872 грн. (т. 1 а.с.36).

З п. 1.5 Статуту Артемівського технікуму залізничного транспорту (нова редакція), затвердженого 26.11.2003 р. вбачається, що відповідно до рішення Державної акредитаційної комісії від 09.02.1999 р. за № 18 «Про наслідки акредитації», технікум відноситься до вищих навчальних закладів І рівня акредитації, має право готувати фахівців за освітньо-кваліфікаційними рівнями молодший спеціаліст. Після закінчення термінів дії ліцензії і сертифікатів технікум проходить ліцензування і акредитацію в порядку, передбаченому чинним законодавством (т. 1 а.с.103-128).

З п. 1.6 Статуту Державного вищого навчального закладу «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» (нова редакція), затвердженого 25.10.2012 р. вбачається, що відповідно до рішення Державної акредитаційної комісії від 12.06.2006 р. за № 61 «Про наслідки акредитації», Коледж визнано акредитованим за статутом вищого навчального закладу І рівня акредитації. Після закінчення термінів дії ліцензії і сертифікатів Коледж проходить ліцензування й акредитацію в порядку, передбаченому чинним законодавством (т. 1 а.с.129-156).

Відповідно до ліцензії серії АЕ № 527422 Державний вищий навчальний заклад "Артемівський коледж транспортної інфраструктури" здійснює надання освітніх послуг, пов`язаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до молодшого спеціаліста (т.1 а.с.179).

ДВНЗ «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» перейменований на ДВНЗ «Бахмутський коледж транспортної інфраструктури», що вбачається з електронного Витягу з реєстру суб`єктів освітньої діяльності (т. 3 а.с.160-163).

ДВНЗ «Бахмутський коледж транспортної інфраструктури» перейменований на Бахмутський коледж транспортної інфраструктури, що вбачається зі Статуту (нова редакція), затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 572 від 01.06.2018 р. (т. 4 а.с.34-75).

З тарифних списків щодо додаткової оплати викладачу вищої категорії ОСОБА_1 вбачається, що на 2009-2010, 2010-2011 навчальні роки додатково оплата здійснювалась за завідування навчальним кабінетом, за класне керівництво, 20 % за престижність, за вислугу (т. 2 а.с.178, 181, 184, 187, 190, 193, 196, 199, 202, 205, 208, 211, 214, 217, 220, 223, 226, 227), на 2011-2012 навчальні роки додатково оплата здійснювалась за завідування навчальним кабінетом, за класне керівництво, за звання з 03.11.2011 р., 20 % за престижність, за вислугу (т. 2 а.с.230, 233, 236, 239, 242, 245), на 2012-2013 навчальні роки додатково оплата здійснювалась за завідування навчальним кабінетом, за класне керівництво, 20 % за престижність, за вислугу (т. 2 а.с.248, т. 3 а.с.1, 4, 7, 10, 13, 16, 19), на 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018 навчальні роки додатково оплата здійснювалась за завідування навчальним кабінетом, за класне керівництво, 20 % за престижність, за вислугу (т. 3 а.с.22, 25, 29, 36, 43, 47, 51, 55, 60, 64, 67, 71, 74, 77, 80, 83, 86, 89).

З листа ДВНЗ «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» № 03/62 від 26.02.2018 р. вбачається, що станом на 01.02.2018 року заборгованість з нарахування і виплати заробітної плати працівникам ДВНЗ «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» відсутня, станом на 26.02.2018р. заборгованість з виплати заробітної плати викладача ОСОБА_1 відсутня. Остання виплата заробітної плати за першу половину лютого 2018 р. ОСОБА_1 здійснена 14.02.2018 р. (т.3 а.с.91), що підтверджується копією звіту про заборгованість за бюджетними коштами форми № 7д, 7м, яка завізована Управління державної казначейської служби у м. Бахмуті (т. 3 а.с.92-97).

Позивачем надано розрахунок заборгованості щодо недоплаченої суми заробітної плати, компенсації втрати частини доходу, який проведено на підставі розрахункових листів за період з червня 2010 р. по жовтень 2017 р., з якого вбачається: сума недоплаченого підвищення посадового окладу - 44215,60 грн., сума компенсації - 26450,91 грн. (т. 1 а.с.9-35).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження розмірів підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) та додаткової оплати за окремі види педагогічної діяльності у співвідношенні до тарифної ставки» № 643 від 20.04.2007 р. встановлено розмір підвищення посадового окладу, зокрема, старшому викладачу вищого навчального закладу І-ІІ рівня акредитації на 5 % ставки заробітної плати викладача вищої категорії.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач сплачував позивачу заробітну плату у меншому розмірі ніж передбачено законодавством, чим порушив права позивача, щодо оплати праці.

Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження розмірів підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) та додаткової оплати за окремі види педагогічної діяльності у співвідношенні до тарифної ставки» № 643 від 20 квітня 2007 року встановлено розмір підвищення посадового окладу, зокрема, старшому викладачу вищого навчального закладу І-ІІ рівня акредитації на 5 % ставки заробітної плати викладача вищої категорії.

Наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року затверджено Інструкцію про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти (далі - Інструкція), з підпункту «б» пункту 28 якої вбачається, що посадові оклади (ставки заробітної плати) працівників освіти підвищуються керівним та педагогічним працівникам, зокрема коледжів, на 10 %.

Відповідно пункту 63 Інструкції оплата праці педагогічних працівників установ і закладів освіти провадиться виходячи із встановлених вставок заробітної плати (посадових окладів) з урахуванням підвищень, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок.

Згідно пункту 34 Інструкції у випадках, коли працівникам освіти передбачено підвищення ставок і посадових окладів за двома чи більше підставами, ставки і посадові оклади спочатку збільшуються на розмір підвищень, передбачених у відсотках, а потім на розмір підвищень, передбачених у карбованцях. При цьому утворюються нові ставки (посадові оклади).

Пунктом 5 наказу Міністерства науки і освіти України № 557 від 26вересня 2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 жовтня 2005 року № 1130/11410 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розмірів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» передбачено, що, у разі, якщо працівникам навчальних закладів, установ освіти передбачено підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) за декількома підставами, передбаченими умовами оплати праці, то абсолютний розмір кожного підвищення визначається, виходячи з розміру посадового окладу (ставки заробітної плати), без урахування іншого підвищення.

Зі статуту ДВНЗ «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» вбачається, що «коледж визнано акредитованим за статусом вищого навчального закладу І рівня акредитації»; «основними напрямами діяльності коледжу, серед іншого, є надання освітніх послуг, пов`язаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до молодшого спеціаліста за напрямами (спеціальностями) відповідно до отриманих ліцензій; підвищення кваліфікації молодших спеціалістів, керівників середньої ланки залізничного транспорту за напрямами (спеціальностями) відповідно до отриманих ліцензій»; головними завданнями коледжу, серед іншого, є здійснення освітньої діяльності з ліцензованих спеціальностей, що забезпечує підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста та відповідає стандартам вищої освіти».

Згідно частини сьомої статті 18 Закону України «Про освіту» (у редакції від 18 жовтня 2012 року) навчальний заклад повинен мати власну назву, в якій обов`язково вказується його тип (дитячий садок, школа, гімназія, ліцей, колегіум, коледж, інститут, консерваторія, академія, університет чи інше) та організаційно-правова форма.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 25 Закону України «Про вищу освіту» (у редакції від 17 січня 2002 року) коледж - вищий навчальний заклад другого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації у споріднених напрямах підготовки (якщо є структурним підрозділом вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації або входить до навчального чи навчально-науково-виробничого комплексу) або за кількома спорідненими спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення;

технікум (училище) - вищий навчальний заклад першого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації за кількома спорідненими спеціальностями, і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення.

Разом із тим, зі статті 28 Закону України «Про вищу освіту» (у редакції від 01 липня 2014 року) вбачається, що в Україні діють вищі навчальні заклади таких типів: 1) «університет - ….»;

2) «академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо)…»;

3) коледж - галузевий вищий навчальний заклад або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступенів молодшого бакалавра та/або бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження. Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Отже, з 01 липня 2014 року для коледжів рівень акредитації не є тим критерієм, яким визначається статус чи тип навчального закладу.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про освіту» від 05 вересня 2017 року до пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про вищу освіту» внесено зміни та викладено у такій редакції «коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Коледж також має право відповідно до ліцензії (ліцензій) забезпечувати здобуття профільної середньої, професійної (професійно-технічної) та/або фахової передвищої освіти.

Статус коледжу отримує заклад освіти (структурний підрозділ закладу освіти), в якому ліцензований обсяг підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра становить не менше 30 відсотків загального ліцензованого обсягу».

Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім винятків, визначених вказаним пунктом.

Вказаний Закон набув чинності 28 вересня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи та заявлених позовних вимог, спірний період, з якого, як вважає позивач, посадові оклади (ставки заробітної плати) працівників освіти підвищуються, зокрема, педагогічним працівникам коледжів на 10 % становить з серпня 2012 року по жовтень 2017 року.

У підпунктах 6, 6-2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту» (у редакції, чинній на час звернення позивача із вказаним позовом) вказано, що вищі навчальні заклади, які в системі вищої освіти здійснюють підготовку фахівців виключно освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста і до 2020 року не отримають ліцензію на підготовку освітньо-професійного ступеня молодшого бакалавра та/або ступеня бакалавра, можуть продовжити підготовку молодших спеціалістів у системі фахової передвищої освіти; абзац другий пункту 3 частини першої статті 28 цього Закону набирає чинності з 1 січня 2020 року. При цьому вимога щодо ліцензованого обсягу підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра діє: з 1 січня 2020 року в розмірі 10 відсотків; з 1 січня 2021 року в розмірі 20 відсотків; з 1 січня 2022 року в розмірі 30 відсотків.

Відповідно до атестаційного листа від 06.05.2010 р., рішенням атестаційної комісії Міністерства транспорту та зв`язку України ОСОБА_1 підтверджено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та присвоєно педагогічне звання «старший викладач» (т. 1 а.с.8), а тому що позивачка має звання «старий викладач» не потребує доказування.

Розмір посадових окладів ОСОБА_1 становить: січень-березень 2010 р. - 1177 грн., квітень-червень 2010 р. - 1202 грн., липень-вересень 2010 р. - 1208 грн., жовтень-грудень 2010 р. - 1242 грн.; січень-березень 2011 р. - 1300 грн., квітень-червень 2011 р. - 1325 грн., липень-серпень 2011 р. - 1346 грн., вересень 2011 р. - 1359 грн.; жовтень-листопад 2011р. - 1399 грн., грудень 2011р. - 1492 грн.; січень-березень 2012 р. - 1639 грн., квітень-червень 2012 р. - 1683 грн., липень-серпень 2012 р. - 1700 грн., вересень 2012р. - 1711 грн., жовтень-листопад 2012 р. - 1745 грн., грудень 2012 р. - 1779 грн.; січень-березень 2013 р. - 1779 грн., квітень-грудень 2013 р. - 1806 грн.; січень-грудень 2014 р. - 1806 грн.; січень-серпень 2015 р. - 1806 грн., вересень-листопад 2015 р. - 2145 грн., грудень 2015 р. - 2360 грн.; січень-квітень 2016 р. - 2360 грн., травень-листопад 2016 р. - 2512 грн., грудень 2016 р. - 2830 грн.; січень-серпень 2017 р. - 3392 грн.; вересень-жовтень 2017 р. - 3872 грн. (т. 1 а.с.36).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини доходу за порушення строків, проте при стягненні не було перевірено наданий позивачем розрахунок, що призвело до стягнення більшої суми ніж передбачено позивачу.

Позивач має право на підвищення посадового окладу на 5% за період з 2010 року по вересень 2017 року, підвищення у розмірі 15% позивач має право тільки за жовтень 2017 року.

З урахуванням посадових окладів ОСОБА_1 з червня 2010 року по жовтень 2017 року до стягнення підлягає наступні суми:

З червня 2010 року 427,60 грн.

За 2011 рік 810,80 грн.

За 2012 рік 1017,30 грн.

За 2013 рік 1079,55 грн.

За 2014 рік 1083,60 грн.

За 2015 рік 1162,15 грн.

За 2016 рік 1339,70 грн.

По вересень 2017 року 1549,80 грн.

За жовтень 2017 року підвищення у розмірі 15% від окладу із застосуванням 10% надбавки, складає 581,25 грн.

Всього недоплачена сума заробітної плати складає 9051,75 грн.,за період з червня 2010 року по жовтень 2017 року, включно, а тому розмір недоплаченої заробітної плати підлягає зменшенню до 9051,75 грн.

З наведеного вбачається, що вимоги щодо ліцензійного обсягу навчального закладу для визначення його статусу, як коледжу на час звернення позивача до суду із вказаним позовом й, відповідно, у спірний період не набули чинності, тобто суд першої інстанції належним чино не перевірив, коли набув чинності згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про освіту» від 05 вересня 2017 року до пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про вищу освіту», та безпідставно стягнув на користь позивачки та застосував до розрахунку з 2012 року 10% підвищення посадового окладу.

Також підлягає зменшенню сума компенсації втрати частини доходу.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427.

Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

У рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23.04.1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Оскільки суму недоплаченої заробітної плати зменшено, сума компенсації втрати заробітку також підлягає зменшенню.

За 2010 рік 971,86 грн.

Зі 2011 рік 1662,70 грн.

За 2012 рік 2057,20 грн.

За 2013 рік 2193,29 грн.

За 2014 рік 1913,63 грн.

За 2015 рік 1032,33 грн.

За 2016 рік 912,29 грн.

За 2017 рік 880,20 грн.

Всього, сума компенсації частини втрати частини доходу з урахуванням нового розрахунку, суми недоплаченої заробітної плати складає 11623,50 грн., а тому саме до цієї суми слід змінити позивачу компенсацію втрати доходів.

Враховуючи те, що апеляційним судом зменшено суму недоплаченої заробітної плати до 9051,75 грн., та компенсацію втрати частини доходу до 11623,50 грн., також підлягає зменшенню до стягнення сума моральної шкоди до 2000 гривень.

Всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 22675,25 грн.

Так, суд інстанції, вирішуючи спір щодо наявності підстав для підвищення посадових окладів (ставки заробітної плати) працівників освіти, зокрема, педагогічним працівникам коледжів на 10 % наведеного не врахував та дійшов передчасного висновку, що такі підлягають нарахуванню за весь період, визначений позивачем, оскільки вищий навчальний заклад, в якому остання працювала, визначався як коледж.

Оскільки, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позову, проте під час ухвалення рішення не перевірив розрахунки надані позивачем, та безпідставно застосував підвищення посадового окладу на 10% з 2012 року по 2017 рік, що призвело до порушення судом норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури підлягає частковому задоволенню, а рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року зміні, в частині стягнення сум, які зазначені в даній постанові.

Оскільки, апеляційний суд змінює оскаржуване рішення, а тому і підлягає перерозподілу судові витрати.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовна заява була подана 01 грудня 2017 року.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 гривень.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

ОСОБА_1 у своєму позові просила стягнути на її користь 95666,51 грн.

Апеляційним судом було стягнуто 22675,25 грн.

Оскільки, позивач звільнялась від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, тому підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог, а саме: суму заробітної плати до стягнення зменшено до 20675,25 грн., що складає 29,25% (20675,25 х 100):70666,51 грн., від заявлених позивачем вимог, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 187,20 грн. (640 х 29,25%).

Розмір сплаченого позивачкою судового збору при зверненні до суду за вимогу про стягнення моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача на її користь пропорційно задоволеній вимозі, а саме: суму стягнення зменшено до 2000 грн.. що складає 8% (2000 х 100): 25000 від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 51,20 грн. (640 х 8%).

Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідачу слід компенсувати судовий збір у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України відповідно до незадоволених позовних вимог.

Незадоволено позовні вимоги на суму 52991,26 грн. (52991,26 х 100)75,666,51, що складає 70,03% від суми яка була стягнута судом першої інстанції. А тому відповідачу необхідно компенсувати судовий збір у сумі 1088,26 грн. (1554 х 70,03%).

Також підлягає компенсаціє відповідачу судовий збір з подання касаційної скарги на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року, у розмірі 2072,00 грн., сплата якого підтверджується платіжним дорученням № 380 від 18.06.2021 року (т.4 а.с.154).

Керуючись статтями 137, 141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури недоплаченої суми заробітної плати, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди змінити.

Стягнути з Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури (адреса знаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 8, ) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2 ) недоплачену заробітну плату за період з червня 2010 року по жовтень 2017 р. в сумі 9051 ( дев`ять тисяч п`ятдесят одну) гривню 75 копійок, компенсацію втрати частини доходу в сумі 11623 (одинадцять тисяч шістсот двадцять три) гривні 25 копійок, моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Зобов`язати Бахмутський коледж транспортної інфраструктури при виплаті ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати за період з червня 2010 року по жовтень 2017 р. в сумі 9051,75 гривень та компенсації втрати частини доходу в сумі 11623,50 гривень утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури (адреса знаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 8, ) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 51 (п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Стягнути з Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури (адреса знаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 8, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 187 (сто вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Компенсувати Бахмутському коледжу транспортної інфраструктури (адреса знаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 8, ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі за подання апеляційної та касаційних скарг у розмірі 3160 ( три тисячі сто шістдесят)гривень 26 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

А.В, Гапонов

Г.В. Новікова

Повний текст судового рішення складено 2 лютого 2022 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи