Постанова

Іменем України

19 січня 2022 року

м. Київ

справа № 727/10631/20

провадження № 61-11398св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року в складі колегії суддів: Одинака О. О., Лисака І. Н., Половінкіної Н. Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, у якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві спільної часткової власності квартирою АДРЕСА_1 (далі - квартира), а саме зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати безперешкодний доступ ОСОБА_1 до спірної квартири та ключів від усіх дверних (навісних) замків до вказаної квартири на першому поверсі.

Свої вимоги мотивує тим, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належать по 42/400 частки вказаної квартири. Вказує, що квартира складалася з трьох житлових кімнат площею 16,20 кв. м, 8,20 кв. м та 12,4 кв. м, а також інших нежитлових приміщень. Однак відповідач без згоди позивачки здійснив перепланування квартири, внаслідок чого кімната площею 16,20 кв. м та кімната площею 8,20 кв. м були об`єднані у одну кімнату. Таким чином відповідно до технічного паспорта від 23 вересня 2020 року квартира на момент звернення до суду складається з двох кімнат житловою площею 24,5 кв. м та 12,4 кв. м, а також інших нежитлових приміщень.

Зазначає, що в квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

До 2020 року позивачка ОСОБА_1 проживала одна в зазначеній квартирі, в кімнаті на першому поверсі. Однак на початку 2020 року відповідач переїхав і на постійній основі поселився в спірну квартиру. Через постійні суперечки позивачки з відповідачем, позивачка залишила кімнату на першому поверсі та перейшла жити в кімнату на другому поверсі. В подальшому відповідач встановив замки на вхідні двері до кімнати площею 24,5 кв. м. З того часу відповідач не дає позивачці ключів від зазначеної кімнати та іншими діями перешкоджає позивачці користуватися цією кімнатою, а також кухнею, ванною та санвузлом.

11 січня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням.

В зустрічному позові позивач ОСОБА_2 вказує, що спірна квартира, згідно зі свідоцтвом про право власності належить на праві спільної часткової власності його матері ОСОБА_1 , брату - ОСОБА_3 та належала до смерті його покійному батькові ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 - помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яку він з братом та матір`ю прийняли, як особи які спільно проживали. Таким чином, спірна квартира належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності.

Вказує, що в квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , він та двоє його дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

До лютого 2020 року він не користувався квартирою та разом зі своєю сім`єю проживав в орендованій квартирі. Однак з 20 лютого 2020 року змушений був повернутися в квартиру, співвласником якої він є, та з цього часу проживає в спірній квартирі разом зі своєю сім`єю.

З моменту вселення в квартиру повністю сплачує комунальні послуги. На момент вселення, квартира складалася з двох житлових кімнат, в одній з яких, а саме в кімнаті, розташованій на другому поверсі, площею 12,4 кв. м, мешкала ОСОБА_1 . Житлова кімната, що знаходиться на першому поверсі, площею 24,5 кв. м на момент його вселення була в занедбаному стані, захаращена старими речами та меблями. Вказує, що він привів кімнату у житловий стан, утеплив фасад, відремонтував кухню. Після чого, його матір ОСОБА_1 почала постійно порушувати правила співжиття. Зокрема, постійно вчиняє сварки та скандали, ображає його неповнолітнього сина ОСОБА_6 , який є дитиною з інвалідністю, в зв`язку з чим дитина боїться залишатися вдома без батьків.

Тому вважає за доцільне встановити порядок користування квартирою, при якому у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату, площею 12,4 кв. м, що знаходиться на другому поверсі, а у його користування та членів його сім`ї - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , та відповідача ОСОБА_3 житлову кімнату площею 24,5 кв. м. Підвал 1 площею 9,2 кв. м, коридор 2-1 площею 7,6 кв. м, санвузол 1-4 площею 3,1 кв. м, кухню площею 9 кв. м, веранду площею 4,1 кв. м, веранду площею 5,2 кв, м пропонує залишити у спільному користуванні.

Вказує, що житлова площа квартири становить 36,9 кв. м з розрахунку на 3 співвласники, площа, що припадає на частку ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності на квартиру становить 12,3 кв. м. Тому виділення ОСОБА_1 у користування житлової кімнати площею 12,4 кв. м не призведе до погіршення її житлових умов.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року об`єднано первісний позов з зустрічним та прийнято до спільного розгляду разом.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задоволено частково.

Усунено перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 її права спільної часткової власності в квартирі АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 надати позивачу ОСОБА_1 безперешкодний доступ до приміщень підвалу площею 9,2 кв. м, коридору площею 7,6 кв. м, санвузла площею 3,1 кв. м, кухні площею 9,0 кв. м, веранди площею 4,1 кв. м, веранди площею 5,2 кв. м на першому поверсі квартири та ключів від усіх дверних (навісних) замків до вказаної квартири на першому поверсі. В доступі до кімнати площею 24,5 кв. м відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням задоволено.

Визначено порядок користування спірною квартирою, шляхом виділення ОСОБА_1 житлової кімнати площею 12,4 кв. м. Виділено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 житлову кімнату площею 24,5 кв. м. У спільному користуванні залишено підвал, площею 9,2 кв. м, коридор, площею 7,6 кв. м, санвузол, площею 3,1 кв. м, кухню, площею 9,0 кв. м, веранду, площею 4,1 кв. м, веранду, площею 5,2 кв. м.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 до вселення в спірну квартиру її сина - ОСОБА_2 з сім`єю, постійно проживала в кімнаті на другому поверсі. ОСОБА_2 разом з дружиною і двома синами проживає в кімнаті на першому поверсі. Суд не вважав правильним змінювати такий порядок користування квартирою, який самостійно склався між сторонами.

Оскільки сторони почали порушувати правила співжиття, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову.

Задовольняючи зустрічний позов, суд врахував, що ОСОБА_1 до вселення сина ОСОБА_2 постійно проживала в кімнаті на другому поверсі, площа, яка припадає на частку ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності становить 12,3 кв. м. Також суд врахував визнання зустрічного позову відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та інтереси неповнолітнього сина ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , який є дитиною з інвалідністю.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 квітня 2021 року скасовано.

В первісному позові ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, апеляційний суд виходив з того, що позивачкою не доведено те, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою. Доводи про перешкоджання відповідачем користування спірним майном спростовуються показаннями свідків. Звернення ОСОБА_1 до Шевченківського відділення поліції Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області за період з квітня до грудня 2020 року свідчить про виникнення конфліктних ситуацій між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , однак не підтверджує вчинення останнім перешкод у користуванні житлом.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про визначення порядку користування житловим приміщенням, апеляційний суд виходив з того, що висновок суду першої інстанції про можливість виділити в користування сторін житлові приміщення в спірній квартирі відповідно до їх часток у такій квартирі - є помилковим. Судом апеляційної інстанції встановлено неможливість виділу у користування кожному зі співвласників у натурі частини спірного нерухомого майна, розмір якої був би співмірним розміру частки у праві власності на спільне майно, без порушення їх прав. Врахувавши кількісний склад співвласників, встановлення між ними порядку користування спірною квартирою є неможливим, оскільки не можливо виділити кожному співвласнику в користування окремі кімнати з площею, яка б відповідала положенням пункту 2.24 державних будівельних норм України В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80. В матеріалах справи немає доказів про можливість перепланування спірної квартири з можливістю влаштування трьох ізольованих кімнат, розмір яких був би співмірним розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та відповідав положенням державних будівельних норм України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року в частині первісного позову та залишити рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 квітня 2021 року без змін, посилаючись на неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що в своїй сукупності, призвело до порушення законних прав та інтересів скаржника.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час допиту свідків встановив факт вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачу як житловою кімнатою площею 24,5 кв. м, так і в цілому інших нежитлових приміщень. Однак суд апеляційної інстанції, не допитуючи вказаних свідків зазначив як про відсутність взагалі доказів зі сторони позивача, так і помилково вбачав, що показання зазначених свідків спростовують доводи позивача в цілому.

Також зазначає, що суд апеляційної інстанції не в повній мірі врахував інші докази, а саме виклики скаржником поліції, внаслідок наявних перешкод у користуванні квартирою. На підтвердження зазначеного, як доказ до суду було подано відповідь Шевченківського ВП Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 21 грудня 2020 року № Аз-112/123/40/01-20 та від 20 січня 2021 року № Аз-5/123/40/01-21. В зазначених відповідях відображено в загальному 17 звернень позивача внаслідок протиправних дій відповідача, в тому числі щодо вчинення перешкод у користуванні квартирою. Ці звернення мали місце через недопуск позивача до сараю та інших приміщень квартири, відсутності у позивача ключів від цих приміщень внаслідок зміни замків, загромадження відповідачем своїми речами входу до підвалу, виключенням світла під час перебування у ванній кімнаті, що у сукупності аж ніяк не може свідчити про безперешкодний доступ до квартири. Окрім того, вказується про притягнення до адміністративної відповідальності, а також складення заборонних приписів, яких відповідач не виконував.

Позивач вважає, що нею було надано достатньо доказів, які вказують, на наявність вчинення відповідачем перешкод їй у користуванні квартирою. Проте суд апеляційної інстанції не врахував всіх обставин справи, що призвело до незаконного рішення.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваній частині забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Також зазначає, що ні ОСОБА_2 , ні інші мешканці квартири не чинять позивачу перешкоди у користуванні приміщеннями квартири. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи з Шевченківського районного суду міста Чернівці.

Справа надійшла до Верховного Суду у серпні 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 08 вересня 2003 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності належить по 42/400 частки спірної квартири (т. 1 а. с. 20-22.)

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а. с. 13).

Відповідно до довідки від 18 вересня 2020 року № 44/02-14 встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 78).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 04 березня 2019 року до складу сім`ї ОСОБА_1 входять - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 15).

Відповідно до довідки КЖРЕП від 09 листопада 2020 року № 2486 до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: ОСОБА_1 (співвласник), ОСОБА_3 (співвласник), ОСОБА_2 (співвласник), ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 17) .

З довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 23 вересня 2020 року № 2038 та технічного паспорта на будинок, який знаходиться на АДРЕСА_2 , встановлено, що в квартирі № 2 в житловому будинку літера «А» є такі приміщення: коридор 2-1, площею 7,6 кв. м, кімната 2-2, площею 24,5 кв. м, санвузол 2-4, площею 3,1 кв. м, кухня 2-5, площею 9 кв. м, веранда 2-8, площею 4,1 кв. м, веранда 2-6, площею 5,2 кв. м, кімната 2-7, площею 12,4 кв. м. Крім того, в будинковолодінні є підвал І площею 9,2 кв. м, сарай літера «Б», огорожа № 1-4 (т. 1 а. с. 28-31, 91).

З фотоілюстрацій встановлено, що сходова частина для входу на другий поверх розміщена на вулиці (т. 1 а. с. 34-36).

Відповідно до термінових заборонних приписів ОСОБА_1 заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_2 , ОСОБА_10 (т. 1 а. с. 92-96).

Відповідно до постанов Шевченківського районного суду від 07 липня 2020 року, 04 серпня 2020 року, 29 вересня 2020 року, 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 в справах про адміністративні правопорушення за статтею 173-2 КУпАП оголошено усні зауваження (т. 1 а. с. 97-102).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а. с.105).

Відповідно до довідки від 19 травня 2017 року № 76 ОСОБА_6 хворіє на хронічний гломерулонефрит (т. 1 а. с. 106).

Відповідно до посвідчення від 30 червня 2017 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 є дитиною з інвалідністю.

Відповідно до висновку ЛКК № 544 від 30 червня 2015 року ОСОБА_1 потребує постійного прийому ліків в зв`язку з гіпертонічною хворобою, ожирінням, цукровим діабетом (т. 1 а. с. 18).

Також, в судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, зокрема показами сторін та свідків, що ОСОБА_1 до вселення в спірну квартиру її сина - ОСОБА_2 з сім`єю, постійно проживала в кімнаті на другому поверсі. Біля вказаної кімнати в коридорчику облаштувала міні-кухню, в якій є водовідведення. Це подекуди не заперечувалося самою ОСОБА_1 , яка також не заперечувала, що ключ від кімнати на другому поверсі знаходиться виключно в неї і ніхто інший доступу до вказаної кімнати не має. Встановлено, і також не заперечувалося усіма сторонами, що відразу після вселення ОСОБА_2 з сім`єю, відносини між сторонами були дружні. Останнім часом син ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні приміщеннями на першому поверсі: кімнатою, площею 24,5 кв. м, санвузлом, кухнею, ванною, коридорами, ОСОБА_1 .

Як встановлено також в судовому засіданні з пояснень позивача ОСОБА_2 та відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , свідків, доказів, що містяться в письмових документах, після вселення в спірну квартиру ОСОБА_2 зробив ремонт в приміщеннях на першому поверсі, облаштував кухню, ванну, туалет, демонтував перегородку в кімнатах першого поверху площею 16,2 кв. м та площею 8,2 кв. м, з чого утворив велику кімнату площею 24,5 кв. м, утеплив фасад будинку. Разом з дружиною і двома синами, один, з яких, як було встановлено в судовому засіданні, є дитиною з інвалідністю, став проживати в кімнаті на першому поверсі. В цю ж кімнату на першому поверсі, періодично приходить ночувати один з співвласників - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується в частині скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не переглядається, відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Верховний Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою. Відповідач встановив замки на вхідні двері до кімнати площею 24,5 кв. м, не дає позивачці ключів від зазначеної кімнати та іншими діями перешкоджає позивачці користуватися цією кімнатою, а також кухнею, ванною та санвузлом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 надати позивачу безперешкодний доступ до приміщень: підвалу площею 9,2 кв. м, коридору площею 7,6 кв. м, санвузла площею 3,1 кв. м, кухні площею 9,0 кв. м, веранди площею 4,1 кв. м, веранди площею 5,2 кв. м. на першому поверсі спірної квартири та ключів від усіх дверних (навісних) замків до вказаної квартири на першому поверсі, суд першої інстанції, виходив з того, що сторони почали порушувати правила співжиття, відповідачем чиняться перешкоди у користуванні приміщеннями на першому поверсі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в зазначеній частині та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено те, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з показань свідків, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були допитані в суді першої інстанції, позивач ОСОБА_1 зі свідками зустрічалась на першому поверсі, має доступ до всіх кімнат на першому поверсі спірного будинку, користується ними, перешкод у їх користуванні свідками не підтверджено.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували той факт, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не в повній мірі врахував виклики скаржником поліції, внаслідок наявних перешкод у користуванні квартирою, не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги, оскільки зазначені позивачкою звернення до поліції свідчать про виникнення конфліктних ситуацій між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , однак не підтверджує вчинення останнім перешкод у користуванні житлом.

Інші доводи касаційної скарги, спростовуються матеріалами справи та показаннями свідків, зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Сердюк

О. С. Ткачук