Провадження № 2/643/1031/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2022 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Мельникової І.Д.,

за участю секретаря Любченко О.С.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за користування грошима протягом часу існування заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом, вимоги якого в подальшому уточнили та в остаточній редакції просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу від інфляції та 3% річних за користування грошима в період з 01 жовтня 2010 р. по 31 липня 2020 року в сумі 349364,25 грн., на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходу від інфляції та 3% річних за користування грошима в період з 01 жовтня 2010 р. по 31 липня 2020 р. в сумі 349 426,35 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилались на те, що 01 жовтня 2010 року ОСОБА_3 , керуючи на підставі довіреності технічно несправним автомобілем ГАЗ-3103, державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого був зношений гальмівний диск переднього лівого колеса впритул до вентиляційних перегородок, грубо порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3(a), 31.4 та 31.4.1(a) Правил дорожнього руху. Під час руху приблизно о 22 год. 50 хв. на вул. 23 серпня у м. Харкові поблизу будинку № 23 зі швидкістю 70 км/год, порушуючи також вимоги пунктів 10.1, 12.4 Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Lexus RX 350» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 .У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ГАЗ ОСОБА_5 , від отриманих тілесних ушкоджень загинула, двоє осіб отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а ще двоє осіб - легкі тілесні ушкодження. Пасажир автомобіля «Lexus RX 350» отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а водій цього автомобіля - легкі тілесні ушкодження. Порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди через керування ним технічно несправним автомобілем(джерело підвищеної небезпеки), необрання безпечної швидкості та зміну напрямку руху вліво з виїздом на зустрічну смугу руху, де він допустив зіткнення з іншим автомобілем, що спричинило тяжкі наслідки. 16 жовтня 2010 року під час досудового слідства позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані потерпілими та цивільними позивачами у кримінальній справі, останні заявили до ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування останнім для них матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 285 911 гри. 92 коп. кожному. ОСОБА_3 особисто звертався до суду із заявою про закриття справи відносно нього на підставі Закону України «Про амністію» і не наполягав на подальшому провадженні в справі, чим визнав свою вину в скоєному злочині, тим самим також визнав суми матеріальної та моральної шкоди цивільних позивачів в розмірі 285 911 грн. 92 коп. кожному і ці суми не оскаржував не тільки в суді під час судового розгляду справи в першій інстанції, а також в інших судових інстанціях. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2012 року апеляції потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_6 щодо незаконності застосування до ОСОБА_3 акту амністії задоволено, постанову суду від 09 грудня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, а також задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення на користь останніх із ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 40 000 грн. та моральної - 200 000 грн. кожному. На підставі пунктів «в», «є» ст. 1 Закону України від 08 липня 2011 року «Про амністію» ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2014 року апеляцію обвинуваченого ОСОБА_3 задоволено частково. Апеляції прокурора, потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_1 задоволено, вирок суду від 05 грудня 2013 року відносно ОСОБА_3 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд. За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, атакож задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення на користь останніх із ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 233 700 грн. кожному. На підставі пунктів «в», «е» ст. 1 Закону України від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року апеляції прокурора та представника потерпілих ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок суду від 14 грудня 2016 року відносно ОСОБА_3 в частині його звільнення від призначеного покарання скасовано. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 ропі» звільнено від відбування основного та додаткового покарань. Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року відносно ОСОБА_3 скасовано, а матеріали справи направлено на новий апеляційний розгляд. 05 вересня 2019 року вироком Харківського апеляційного суду вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_3 , в частині призначеного покарання, скасовано. Призначено ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі п.п. «в», «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін. Вищезазначений вирок Харківського апеляційного суду в касаційний інстанції сторонами процесу не оскаржується, а отже він набрав законної сили. Оскільки, відповідач своєчасно не сплачує стягнуті суми, позивачі змушені звернутись до суду з позовом про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних.

Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.12.2016 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році» останнього звільнено від відбування покарання. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 233700 грн. кожному.

05 вересня 2019 року вироком Харківського апеляційного суду вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_3 , в частині призначеного покарання, скасовано. Призначено ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі п.п. «в», «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

Постановами державного виконавця Московського ВДВС м.Харкова про відкриття виконавчого провадження від 01.09.2017 по виконавчим провадженням №54604339 та №54604312 з ОСОБА_3 стягується на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , призначена вироком суду, моральна шкода.

Згідно наданих виписок з банківських рахунків позивачів, на їх користь щомісяця примусово стягуються вищевказані грошові кошти в сумі 233700 грн. на кожного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України)

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування шкоди, підтвердженого судовим рішенням.

Отже, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком від 14.12.2016 року в частині вирішення цивільного позову. Грошове зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди за вироком суду на даний час повнісю не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Однак, суд не може повністю погодитися з наданими позивачем розрахунками, виходячи з наступного.

Суд вважає, що нарахування інфляційних збитків та 3% річних може бути нараховано з моменту винесення остаточного вироку Апеляційним судом Харківської області від 05.09.2019.

Як вбачається з наданого позивачами розрахунку інфляційних збитків та 3% річних, розрахунок зроблено за період з 01.10.2010 по 31.07.2020. Крім того, у розрахунках відображено, що останній платіж на користь позивачів з ОСОБА_3 стягнуто у березні 2020 року.

Отже суд вважає, що позивачі мають право на стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020.

За таких обставин, на підставі проведених розрахунків, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 розмір інфляційних збитків за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 1531,38 грн., 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 2187,68 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 розмір інфляційних збитків за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 1535,48 грн., 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 2193,56 грн.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Крім того, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки на підтвердження цього не надано належних доказів.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141,263, 265 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_4 ) розмір інфляційних збитків за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 1531,38 грн., 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 2187,68 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_5 ) розмір інфляційних збитків за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 1535,48 грн., 3% річних за період з 01.04.2020 по 31.07.2020 в сумі 2193,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_5 ), ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 768,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 31.01.2022.

Суддя І.Д. Мельникова