П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022року м. Київ

Справа № 758/15307/21

Провадження: № 22-ц/824/1018/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Андрієнко А.М., Нежури В.А.,

секретар Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моренця Ігоря Володимировича в інтересах Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони» Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року, постановлену під головування судді Петрова Д.В.,

у справі за позовом Державного підприємства «Управління ВОХОР» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої діями працівника,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ДП «Управління ВОХОР» звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001581, яке виділено з матеріалів досудового розслідування № 0002417 від 01.11.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 с. 366, ч. 2 ст. 358 КК України, проведеного Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України, встановлено, що внаслідок протиправних дій колишніх посадових осіб Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони» Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі по тексту - ДП «Управління ВОХОР»), а саме, генерального директора ОСОБА_1 (призначеного на посаду 23.12.2013, звільненого 22.10.2015) та першого заступника генерального директора ОСОБА_2 (призначеного на посаду 26.11.2013, звільненого 31.05.2016) державному підприємству завдано матеріальних збитків. В рамках кримінального провадження ДП «Управління ВОХОР» надано статус потерпілого, оскільки внаслідок злочинних дій вищезазначених осіб підприємству було завдано матеріальних збитків (майнової шкоди) в розмірі 3 043 700,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.08.2021 року за клопотанням ОСОБА_1 кримінальне провадження за №0001581 від 22.05.2017 року в частині обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 367 КК України закрито та звільнено його як обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому, в ухвалі судом роз`ясненню право ДП «Управління ВОХОР» на звернення до суду із позовом у порядку цивільного судочинства, яким державне підприємство скористалось.

Також, у листопаді 2021 року ДП «Управління ВОХОР» подало до суду заяву про забезпечення позову, в якій просило суд накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: автомобіль марки Land Royer Range Rover vin-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 , машиномісця № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , або інше майно і грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року у задоволенні заяви Моренця І.В. в інтересах ДП «Управління ВОХОР» про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Моренець І.В. в інтересах ДП «Управління ВОХОР» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення заяви ДП «Управління ВОХОР» про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ДП «Управління ВОХОР» подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача разом з поданням позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству діями, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, де вказав про кримінальне провадження відносно відповідача ОСОБА_1 . Судом при постановленні ухвали не враховано, що дії/бездіяльність колишнього генерального директора ДП «Управління ВОХОР» ОСОБА_1, якими завдано збитки підприємству, були предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України та судового провадження у справі. У період досудового слідства ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у справах № 757/20302/17-к та № 757/20293/17-к накладено арешт на майно ОСОБА_1 , в тому числі, на автомобіль марки Land Royer Range Rover vin-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 , машиномісця № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 . При постановленні ухвал про накладення арешту судом було досліджено усі обставини, пов`язані з накладенням арешту, та обґрунтованість його застосування, в тому числі, для забезпечення цивільного позову. Також, в ухвалах суду, якими накладено арешт на майно, встановлено наявність у ОСОБА_1 права власності на це майно. Сума збитків, яка є ціною позову, встановлена під час досудового розслідування за результатами проведення позапланової виїзної ревізії, і відповідно ураховувалась під час постановлення ухвал про накладення арешту на майно. Матеріали кримінального провадження, на думку скаржника, є належними доказами та містять відомості, які мають значення для справи. Також звертав увагу на висновки, що містяться в ухвалах Верховного Суду в справах № 754/6955/21 (провадження № 61-18722ск21), № 201/3018/21 (провадження № 61-1681ск21), про те, що питання щодо забезпечення позову вирішується судом з урахуванням обставин конкретної справи та доводів заявника.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні Костенко М.М. в інтересах ДП «Управління ВОХОР» підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи бувповідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні зави про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано доказів належності вказаного майна відповідачу, а також його вартості для перевірки співмірності заявлених позовних вимог заходам забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та третьої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ДП «Управління ВОХОР») посилалось на те, що в рамках кримінального провадження накладався арешт на майно ОСОБА_1 , в тому числі на автомобіль марки Land Royer Range Rover vin-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 , машиномісця № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у справах № 757/20293/17-к та № 757/20302/17-к клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Агакаряна Р.С. про накладення арешту на майно підозрюваного в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002417 від 01.11.2015 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 358 КК України, задоволено.

Накладено арешт, зокрема, на автомобіль марки Land Rover Range Rover vin-код НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , - квартиру АДРЕСА_1 ;машиномісця № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання щодо накладення арешту на вищевказане майно, судом встановлено належність цього майна ОСОБА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року ОСОБА_1 , обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності і кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001581 від 22 травня 2017 року, в частині обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 367 КК України закрито.

Даною ухвалою скасовано арешт на майно ОСОБА_1 , накладений ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у справах № 757/20293/17-к та № 757/20302/17-к, цивільний позов ДП «Управління відомчої воєнізованої охорони» Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням у частині позовних вимог до ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В той же час, заява про забезпечення позову подана ДП «Управління ВОХОР» в листопаді 2021 року, тобто, більше ніж через два місця після скасування арешту, накладеного в рамках кримінального провадження. Будь-яких доказів того, що станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову майно, на яке позивач просить накласти арешт, не відчужене відповідачем на користь інших осіб та перебуває у його власності в матеріалах немає.

За відсутності таких доказів, суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити питання забезпечення позову, оскільки запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, є обов`язком суду при розгляді заяви про забезпечення позову.

Окрім того, за відсутності доказів вартості майна, на яке заявник просить накласти арешт, суд позбавлений можливості встановити відповідність права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звертається до суду, обраному заявником заходу забезпечення позову.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених підстав, апеляційна скарга Моренця І.В. в інтересах «Управління ВОХОР» підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Моренця Ігоря Володимировича в інтересах Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони» Міністерства енергетики та вугільної промисловості України залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2022 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.М.Андрієнко

В.А. Нежура