Постанова

Іменем України

31 січня 2022 року

м. Київ

справа № 326/1511/20

провадження № 61-18464св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщин Валентин Валентинович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщин Валентин Валентинович, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року у складі судді Каряки Д.О., та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Кримської О. М., Дашковської А.В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позову

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , виданого 01 лютого 2017 року приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщиним В. В. у спадковій справі після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на спадщину, яка складається із 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на 5/6 частин вказаного житлового будинку на ім`я ОСОБА_2 .

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із 5/6 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , є він та ОСОБА_2 як діти померлої.

Позивач з 09 липня 2013 року до 11 квітня 2016 року перебував у місцях позбавлення волі, проте на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем і був зареєстрований у спадковому будинку, тому є таким що фактично прийняв спадщину, однак відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно.

Враховуючи наведене, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд Запорізької області рішенням від 23 квітня 2021 року позов задовольнив. Визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , видане 01 лютого 2017 року приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщиним В. В. у спадковій справі після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на спадщину, яка складається з 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Скасував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 лютого 2017 року № 125, виданого приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщиним В. В. на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю заявлених вимог, адже позивач відповідно до вимог закону є таким, що в установлений строк прийняв спадщину після смерті матері, однак відповідач порушуючи право свого брата на частину спадкового майна отримала оспорюване свідоцтво.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Запорізький апеляційний суд постановою від 12 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року змінив, визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , видане 01 лютого 2017 приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщиним В. В. у спадковій справі після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , в частині 1/2 частки спадкового майна, яка складається із 5/6 житлового будинку АДРЕСА_1 . Скасував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на 5/12 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 125 від 01 лютого 2017 року, виданого приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщиним В. В. на ім`я ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що установивши, що після смерті ОСОБА_3 її син позивач ОСОБА_1 постійно проживав і був зареєстрований у спадковому будинку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він фактично прийняв спадщину, а отже видача нотаріусом спірного свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно на користь іншого спадкоємця, порушує права другого спадкоємця, що є підставою для задоволення позову.

Проте, спірне свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним тільки в 1/2 частці спадкового майна, оскільки відповідач, яка прийняла спадщину, правомірно набула право власності на іншу 1/2 частку спадкового майна, тому підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на належну відповідачці частку у спадковому майні немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 13 листопада 2021 року, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Приморського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у вищевказаній справі, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що суди неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права.

Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини. Позивач починаючи з 2005 року майже до самої смерті спадкодавця (звільнився лише за два тижні) 18 квітня 2013 року, постійно знаходився в місцях позбавлення волі і звільнявся лише один раз на нетривалий проміжок часу. ОСОБА_1 ніякої допомоги спадкодавцю не надавав, оплату за користування будинком не здійснював.

Крім того, суд не надав оцінки і такому факту, що позивач пропустив позовну давність при зверненні до суду з цим позовом, що підтвердив свідок ОСОБА_4 .

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

29 грудня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 5/6 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями ОСОБА_3 за законом першої черги є її діти - сторони у справі, які в установлений строк прийняли спадщину.

Згідно з довідкою про склад родини від 04 вересня 2020 року № 4058, наданою виконкомом Приморської міської ради, ОСОБА_5 з 12 серпня 2006 року і до тепер зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , та має склад родини: батько - ОСОБА_4 , сестра - ОСОБА_2

ОСОБА_1 відбував покарання з 09 липня 2013 року до 11 квітня 2016 року, звільнений по відбутті строку покарання; з 26 липня 2018 року до 26 серпня 2020 року, звільнений по відбутті строку покарання (довідки Оріхівської виправної колонії № 88 в Запорізькій області).

Постановою приватного нотаріуса Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщина В. В. від 05 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що він не подав заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін після її смерті і не встановив факт проживання зі спадкодавцем, свідоцтво про право на спадщину за законом було видано іншим спадкоємцям.

01 лютого 2017 року приватний нотаріус Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщин В. В. видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 5/6 частки спірного будинку за реєстровим № 125 на підставі довідки, виданої виконавчим комітетом Приморської міської ради № 2494 від 03 жовтня 2013 року, яка не відповідала дійсності, адже в ній зазначено було недостовірну інформацію про те, що відповідач проживала і була зареєстрована у спірному будинку разом із матір`ю ОСОБА_3 і батьком ОСОБА_4 . В довідці була відсутня інформація щодо позивача, який також у цьому будинку з 12 серпня 2006 року був зареєстрований і проживав до смерті матері.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

Враховуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та встановлені обставини справи, суди обґрунтовано виходили з того, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її діти: ОСОБА_1 - позивач у справі та ОСОБА_2 - відповідач у справі. ОСОБА_1 на час відкриття спадщини був зареєстрований та постійно проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 , тому є таким, що прийняв спадщину, адже заяву про відмову від спадщини він не подавав, на час відкриття спадщини у в`язниці не перебував, а потрапив до в`язниці 09 липня 2013 року. Належних і допустимих доказів про те, що на день смерті матері позивач проживав за іншою адресою, ніж за тією, що зареєстрований, ОСОБА_2 не надала.

Самі по собі аргументи відповідача про те, що позивач не проживав разом із спадкодавцем на день смерті, не спростовують встановлені судами фактичні обставини справи, адже на день смерті матері позивач не перебував у місцях позбавлення волі, відповідач не надала належних і допустимих доказів про те, що він у цей час постійно проживав в іншому місці.

Отже, встановивши, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 було видане лише ОСОБА_2 , незважаючи на те, що позивач як спадкоємець першої черги за законом в установленому законом порядку також прийняв спадщину після смерті матері, адже постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що не спростовано відповідачем, однак ОСОБА_2 про цей факт не повідомила нотаріуса, а навпаки надала довідку, яка містила недостовірну інформацію щодо осіб, які були зареєстровані разом із спадкодавцем, суди дійшли обґрунтованого висновку про порушення відповідачем права позивача на частку у спадщині після смерті матері.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Враховуючи, що сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті матері кожен по 5/12 часток спірного будинку, однак відповідач отримала свідоцтво на 5/6 його часток, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що оспорюване свідоцтво порушує право ОСОБА_1 на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку, що йому належить у порядку спадкування (5/12), а тому наявні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом щодо частки в розмірі 5/12, оскільки визнання недійсним цього свідоцтва в цілому порушуватиме право відповідача на право спадкування належної їй частки.

Висновки судів у цій справі не суперечать висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, адже предметом спору у справі № 484/747/17 було встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем, які були зареєстровані за різними адресами.

Аргументи касаційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з цим позовом поза межами позовної давності, не є підставою для відмови в задоволенні позову у цій справі, оскільки позивач достеменно дізнався про порушення свого права з постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 жовтня 2020 року, що не спростовано відповідачем, адже доказів про обізнаність позивача щодо отримання нею свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на все спадкове майно, а не на ту частку на яку вона за законом має право, не надано.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незмінній частині та постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року у незмінній частині та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов