УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Геєць Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення суми недоотриманої пенсії у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення суми недоотриманої пенсії у порядку спадкування за законом, в якому просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 у розмірі відповідно до наданої на запит суму інформації.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з грошових виплат у вигляді недоотриманої пенсії померлої.

31.05.2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г. позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії у розмірі 71 386.14 грн., яка знаходиться на рахунку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.04.2021 року за № 0800-0501-8/26467 приватному нотаріусу Слащеву А.Г., щодо суми виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 було надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

ОСОБА_1 звертався через адвоката Корнієнко A.A. до управління за отриманням недоотриманої пенсії та інформацією щодо розміру нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсії за весь час перебування ОСОБА_3 на обліку у управлінні та відповідно до листа від 15.06.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовилось надавати інформацію стосовно нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 за весь час перебування на обліку у управлінні, порушуючи права позивача, як спадкоємця, після смерті матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення суми недоотриманої пенсії у порядку спадкування за законом.

Ухвалою судді від 21.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справи, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

11.11.2021 року від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Бірцинаєва В.В. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позиву, посилаючись на наступне.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, ОСОБА_3 звернулася до управління з заявою про взяття на облік лише в березні 2016 року.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 778) встановлено, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились, відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньє переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на територій де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі - внутрішньо переміщен особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підстав відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщений осіб.

Під час звернення внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення відновлення чи продовження виплати пенсії та документом, що посвідчує особу, територіальні органи Пенсійного фонду України ідентифікують особу заявника, фіксують місце і час її звернення, порівнюють отримані дані з даними, що обробляються в базах даних Пенсійного фонду України, з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у порядку, який затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

У разі надходження до Пенсійного фонду України або до його територіальних органів інформації від Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ. Служби безпеки. Національної поліції. Державної міграційної служби, Міністерства фінансів, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що особа повернулась до покинутого місця постійне г; проживання, або особою подано документи, що містять недостовірні відомості для призначення (відновлення, продовження виплати) пенсії, виплата пенсії продовжується після особистого звернення особи, проходження ідентифікації у порядку, визначеному в абзаці четвертому цього пункту, з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та за відсутності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 12 Закону України „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Пенсійний фонд України та його територіальні органи мають право звертатися д Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Служб; безпеки, Національної поліції, Державної міграційної служби, Міністерства фінансів, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з метою підтвердження - спростування інформації про повернення особи до покинутого місця постійного проживання або поданих нею для призначення (відновлення, продовження виплати) пенсії документів, зокрема з використанням системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.

Призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщене: особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

Органи Пенсійного фонду України під час співставлення баз з вищевказаними структурними підрозділами отримують інформацію про реєстрацію таких осіб та нараховують їм пенсійні виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 136 «Про затвердження Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування» передбачена верифікація та моніторинг державних виплат, які здійснюються структурним підрозділом Мінфіну.

Відповідно до Протоколу №2 від 22.07.2016 засідання комісії з питань призначення (відновлення, припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та робочої групи з питань здійснення контролю за їх виплатами, а саме п. 2.60 заслухано: питання відмови в поновленні виплати пенсії з моменту припинення ОСОБА_3 , яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , вирішили: відмовити ОСОБА_3 у відновленні виплати пенсії з моменту припинення, в зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання (акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 20.07.2016).

Таким чином, виплата пенсії померлій ОСОБА_3 не здійснювалася з моменту постановления на облік, а саме з березня 2016 року.

На підставі інформаційного обміну між органами Пенсійного фонду України з органами соціального захисту населення щодо інформації про скасовані довідки та зняття особи з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, пенсію ОСОБА_3 не було поновлено, у зв`язку з не підтвердженням місця фактичного проживання.

Таким чином, пенсія ОСОБА_3 не нараховувалась та не виплачувалась відповідачем.

Крім того, зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Так, ОСОБА_3 не проживала на території Запорізької області, факт її внутрішнього переміщення не підтверджено, тому відповідач не мав права виплачувати померлій пенсію з підстав визначених в Законі № 1058 та в Законі України „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706.

Оскільки, ОСОБА_3 у період з 01.03.2016 по 28.03.2018 нарахування та виплата пенсії не проводилась, а вона за її поновленням до управління не зверталася, тому підстав для їх виплат спадкоємцю померлого не має, та як відповідачем не були нараховані дані суми пенсії за вказаний період.

Розмір недоотриманої пенсії розраховується з дня звернення спадкоємця із заявою та виплачується не більше ніж за три роки.

Представник позивача звернувся до Управління у червні 2021 року із заявою від 08.06.2021 року про надання інформації щодо розміру нарахованої, але не виплаченої заборгованості пенсії ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 по 12.11.2020 року.

Листом управління від 15.06.2021 надано інформацію про те, що відповідно до ст. 46 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 від 09.07.2003 за період з 28.03.2018 по 30.11.2020 розмір склав 71 386,14 грн.

За виплатою недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 позивач звернувся лише в липні 2021 року, а саме 08.07.2021.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 31.05.2021 року спадкова справа №69/2021, зареєстрована в реєстрі за № 773, приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г., вбачається, що спадщина складається з недоотриманої пенсії у розмірі 71 386,14 грн. (за 3 роки до дня звернення).

Але в листі про надання інформації від №0800-0205-8/41508 від 15.06.2021 управлінням зазначено, що відповідно до ст. 46 Закону України № 1058, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Оскільки позивач звернулася із заявою про виплату недоотриманої пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом лише в липні 2021 року, то позивачу виплачено недоотриману пенсію у сумі 64 872,78 грн.

Отже, згідно чинного законодавства функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій покладені саме на Пенсійний Фонд України, який здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Згідно ухвали Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2021 по справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20), судом прийнято до розгляду справу за позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати страхові виплати та виплатити їх у порядку спадкування.

Зазначена ухвала суду мотивована необхідністю відступити від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 26.02.2020 у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19); від 14.04.2020 у справі № 431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19); від 09.12.2020 у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20); 16.12.2020 у справі № 428/12730/19 (провадження № 61-15863св20).

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 у справі № 243/9613/19-ц (провадження № 61-7355св20), аналізуючи положення статей 1219, 1227 ЦК України, зазначила, що потрібно розрізняти право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, яке нерозривно пов`язане із особою і не входить до складу спадщини, та право на суми відшкодування у зв`язку із трудовим каліцтвом, нараховані за життя спадкодавцю, але не отримані ним за життя. Колегія суддів вважала, що при вирішенні спорів про право на отримання коштів у порядку статті 1227 ЦК України визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. Право на призначення певних виплат згідно зі статтею 1219 ЦК України за висновком колегії суддів до складу спадщини не входить. З огляду на викладене колегія суддів не вбачала підстав для визнання за позивачкою права на отримання страхових виплат, оскільки як спадкоємець вона не має права на те, що за життя спадкодавця йому не нараховано, а останній дій відповідача із не нарахування спірних страхових виплат не оспорював.

Разом з тим, у практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду існує протилежний висновок щодо застосування положень статей 1218, 1219, 1227 ЦК України у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 243/8684/19-ц (провадження № 61-22401св19) зазначено, що не є підставою для припинення страхових виплат особі ненадання їй довідки про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території із заявою про подальше здійснення відповідних нарахувань. При цьому колегія суддів виходила із того, що право на отримання страхових платежів закріплено за особою на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і може бути обмежено лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. З огляду на викладене колегія суддів зробила висновок про те, що не звернення особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території після припинення нарахування страхових виплат унаслідок не взяття такої особи на облік як внутрішньо переміщеної не припиняє право її спадкоємців на отримання таких виплат на підставі статті 1227 ЦК України у порядку спадкування за законом.

Отже, наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду принципово різного підходу до розуміння і тлумачення норм матеріального права у подібних правовідносинах, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

З позовної заяви ОСОБА_1 , яка перебуває на розгляді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя вбачається, що правовідносини є подібними з тими, що є предметом спору у справі № 243/13575/19, оскільки вирішення спору залежить від застосування положень статей 1218, 1219, 1227 ЦК України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Враховуючи, що рішення суду має бути ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, а при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, суд вважає, що в даному випадку зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку іншої справи № 243/13575/19 у подібних правовідносинах, відповідатиме завданню цивільного судочинства, буде доцільним та виправданим з метою забезпечення сталості та формування єдності судової практики.

Керуючись ст.ст. 103, 104, 252, 253, 259 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі 335/10261/21 за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення суми недоотриманої пенсії у порядку спадкування за законом - зупинити до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду цивільної справи № 243/13575/19.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ю.В.Геєць