Провадження №2/522/481/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Тончевої П.В.,

представника позивача Черана Р.М.,

представника відповідача ТОВ «Тедіс Україна» Ліннік Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В інтересах позивача ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до суду звернувся адвокат Черан Руслан Миколайович, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», , яке зареєстроване за адресою: 65044, м. Одеса, пр-т Шевченка, 4А , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс України» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальних збитків, заподіяних у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 29 060, 00 грн., суму витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 800,00 грн., суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.11.2016 року о 12 год 50 хв. у пров. Високому в м. Одесі, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай» н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та автомобіля «Хюндай» н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Тедіс Україна».

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2016 р. по справі №521/20052/16-п ОСОБА_2 був визнаний винним у вищевказаній ДТП.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач 26.11.2016 року звернувся до страховика з повідомленням про настання ДТП, визнання події страховим випадком та здійснення страхового відшкодування спричинених збитків.

Відповідно до Висновку експерта №4036 від 30.11.2016 року, складеного судовим експертом Лузановим О.П., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай» н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП станом на 16.11.2016 року, склала 59198,62 грн.

ПАТ «СК «Українська страхова група» встановила суму страхового відшкодування в розмірі 28500, 00 гривень, які були перераховані на рахунок позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Хюндай» н.з. НОМЕР_2 склала 57560,00 гривень відповідно до рахунку № 358-16 від 25.11.2016 року.

Отже різниця між сумою, яку позивач отримав згідно п. 30.2. ст. 30 Закону та сумою завданого матеріального збитку становить 29060,00 грн.

На думку позивача, відповідач має йому сплатити як власнику автомобіля різницю між загальною вартістю матеріальної шкоди, завданої позивачу у розмірі 57560, 00 грн. та страховим відшкодуванням у розмірі 28516,20 грн., що становить 29060,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати у зв`язку з необхідністю проведення експертного дослідження по визначенню розміру матеріального збитку у розмірі 800,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного вище, позивач звернувся до суду та просить стягнути вищевказані витрати з відповідача.

Ухвалою суду від 06.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

09.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ТОВ «Тедіс Україна» на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що сума матеріальної шкоди є необґрунтованою, неточності в рахунках на проведення ремонтних робіт, повним виконанням страховою компанією обов`язку по відшкодуванню шкоди.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Черан Р.М. позовні вимог підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Тедіс Україна» у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позову повністю.

Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши, надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що 16 листопада 2016 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Хюндай» д/н НОМЕР_3 по пров. Високий у м. Одесі, скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП) з автомобілем марки «Хюндай» д/н НОМЕР_2 .

Власником автомобілю «Хюндай» д/н НОМЕР_3 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна».

У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив, що водій ОСОБА_2 станом на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна».

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/20052/16-п) від 16.12.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вищевказаній ДТП.

За твердженням відповідача, що не заперечувалося позивачем, ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, а тому даний факт вважається встановленими в силу положень. ст. 82 ЦПК України.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/4852249, який діяв з 22.08.2016 року по 21.08.2017 року.

Позивач ОСОБА_1 26.11.2016 року звернувся до страховика з повідомленням про настання ДТП, визнання події страховим випадком та здійснення страхового відшкодування спричинених збитків.

Відповідно до Висновку експерта №4036 від 30.11.2016 року, складеного судовим експертом Лузановим О.П., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай» н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП станом на 16.11.2016 року, склала 59198,62 грн.

Відповідно до страхового акту ПСЦВ-2101 ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснила страхове відшкодування Позивачу у розмірі 28516,20 грн., які були перераховані на рахунок Позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Хюндай» н.з. НОМЕР_2 склала 57560,00 гривень відповідно до рахунку №358-16 від 25.11.2016 року.

Отже різниця між сумою, яку позивач отримав згідно п. 30.2. ст. 30 Закону та сумою завданого матеріального збитку становить 29043,80 грн. (57560,00 - 28516,20 = 29043,80 грн.)

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20).

Враховуючи вищезазначене з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні в сумі 29043,80 грн.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та правові висновки ВС, суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо необхідності враховувати фізичний знос на замінні складники при компенсації витрат на проведення ремонтних робіт з відновлення пошкодженого автомобіля.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу України (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу України (групи доказів).

Отже, враховуючи викладені вище обставини та норми чинного законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За нормами ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, витрат на проведення експертного дослідження та витрат на професійну правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати:

- судовий збір у розмірі 768,40 грн.;

- витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 800,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. суд вбачає за необхідне відмовити на підставі того, що в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг, відповідно до якого позивач сплатив би на розрахунковий рахунок адвоката Черана Р.М. вартість послуг з надання правової допомоги у зазначеному розмірі.

Таким чином, суд вбачає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) та витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 800,00 грн. (вісімсот грн. 00 коп.).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 81, 89, 258, 264, 265, 268, 280-283, 288, 289, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», місцезнаходження: 65044, м. Одеса, пр-т Шевченка, 4а, , на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , матеріальну шкоду у розмірі 29043,80 грн. (двадцять дев`ять тисяч сорок три грн. 80 коп.)

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», місцезнаходження: 65044, м. Одеса, пр-т Шевченка, 4а, , на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 800,00 грн. (вісімсот грн. 00 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», місцезнаходження: 65044, м. Одеса, пр-т Шевченка, 4а, , на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено та проголошено 01.02.2022 року.

Суддя Л.С. Єршова