КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-з/824/30/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВА)

27 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії,визнання дій протиправними,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії,визнання дій протиправними.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 31 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 31 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та, щодо поширення персональних даних та зобов`язання вчинити дії скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобов`язання вчинити дії, визнання дій протиправними задоволено частково.

Визнано протиправними дії ОСОБА_2 , щодо поширення персональних даних ОСОБА_1 , а саме прізвища, ім`я, по батькові, дати народження, інформації щодо реєстрації автомобіля з відповідним номерним знаком за ОСОБА_1 , місця реєстрації власника автомобіля та зобов`язати ОСОБА_2 видалити всі персональні данні ОСОБА_1 , які розміщені у соціальній Інтернет-мережі «Facebook» на сторінках за адресами : ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,атакож на сторінці відеохостингового веб-сайту «YouTube» ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 31 березня 2021 року залишено без змін.

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення понесених витрат та правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В обґрунтування заяви вказано, що у зв`язку з розглядом справи нею сплачено 19 044,12 грн судових витрат, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 1536.8 грн., 4300 грн витрат на отримання Експертного висновку,правничої допомоги в розмірі 9750 грн, судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3457,32.

Від ОСОБА_2 надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення в якому вказував, що сума судових витрат має становити 512,27 грн, оскільки судом було задоволено лише одну позовну вимогу з трьох, посилається на положення ст.141 ЦПК України.

Щодо експертного висновку зробленого по справі позивачем вказує, що витрати позивача в цій частині не пов`язані з розглядом справи. Вказує, що ніякого експортного висновку немає, оскільки в документі цитується інформація із загальнодоступного сервісу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, дійшла висновку про її обґрунтованість та наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

За змістом п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Пунктами1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

З урахування викладених вище положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ст.137, 141 ЦПК України вказані витрати повинні бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача у справі.

Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові на позивача у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 три позовні вимоги.

По справі встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

А саме постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року було задоволено одну позовну вимогу ОСОБА_1 , а отже судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23 травня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Валько Ігор та пратенри», було укладено договір про надання правової та правничої допомоги №172/19.

Відповідно до Акту-рахунку №1 прийому передач послуг від 01 липня 2019 року ОСОБА_1 отримала правової допомоги на суму 9700 грн.

Також, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1536.8 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 3457,32 грн.

Позивачем по справі також оплачено експресний висновок за результатами проведення фіксації і дослідження змісту ведення сторінки у мережі Інтернет» складений дочірнім підприємством «Центр комунікації адресного простру мережі» в розмірі 4300 грн.

Однак суд апеляційної інстанції вважає витрати на експертний висновок не підлягають стягненню, оскільки зроблений у результаті дослідження висновок не має значення для вирішення справи та не застосовувався судом при вирішенні спору.

Апеляційний суд вважає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих послуг, та подані документи, апеляційний суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу відповідач не заявляв.

Оскільки Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме задоволено одну вимогу з трьох, то з ОСОБА_2 підлягають стягненню підтверджених судових витрат на користь ОСОБА_1 у розмірі 4914.7 грн., які були належним чином доведені заявником шляхом подачі до апеляційного суду відповідних доказів.

Керуючись ст.270 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити по справі додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4914.7 грн

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник