Номер провадження: 22-ц/813/398/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Свяченої Ю.Б., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю зацікавленої особи ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю, -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою за участю зацікавленої особи ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року, у зв`язку з тим, що вимоги заявника містять цивільно-правові відносини, що не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право,відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю зацікавленої особи ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю.

Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду шляхом подання позову у порядку позовного провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її необґрунтованість та передчасність.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала суду порушує її права, як єдиного претендента на отримання спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу задовольнити, оскільки вважає, що майнового спору між нею та ОСОБА_1 не існує.

В судове засідання, призначене на 19 січня 2022 року сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином (а.с. 88-90).

На адресу суду від ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 91-94).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (07 лютого 2022 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з поданої ОСОБА_1 заяви про визнання факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом тривалого часу, вбачається спір про право, тому заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку окремого провадження, а спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, у зв`язку з чим відмовив у відкритті провадження у справі та роз`яснив заявнику, що він має право звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про визнання факту проживання однією сім`єю, в якій просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_3 з червня 2000 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що 13 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Терлецькій О.В. з заявою про прийняття спадщини, на підставі чого була відкрита спадкова справа.

Проте, листом від 21 травня 2021 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Терлецька О.В. сповістила ОСОБА_1 про те, що для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом за ст. 1264 ЦК України після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , їй необхідно долучити до спадкової справи рішення суду, що набрало законної сили, про підтвердження факту проживання претендента на спадщину зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років з часу відкриття спадщини, та запропоновано ОСОБА_5 звернутися до суду із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення.

Пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Враховуючи зазначені норми процесуального права, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Постановою Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою посилалась на те, що вона з червня 2000 року проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_3 по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , яка є єдиною і постійною квартирою, в якій проживає і після його смерті та мали спільний побут.

У заяві заявник також зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем вищезазначеної квартири, оскільки постійно проживала в цій квартирі на момент смерті спадкодавця, тобто на час відкриття спадщини, однак не була зареєстрована. Спору щодо спадкового майна немає.

Судом вірно встановлено, що звертаючись до суду з вказаною заявою, визначаючи мету встановлення вищезазначеного факту, заявник посилається на необхідність реалізації права на спадщину після померлого ОСОБА_3 , а це вже спір про право.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в мотивувальній частині ухвали, суд посилаючись на ч. 4 ст. 315 ЦПК України, одночасно послався і на ч. 3 ст. 315 ЦПК України, якою передбачено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають, проте ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання факту проживання однією сім`єю, у зв`язку з чим колегія суддів вважає посилання суду на ч. 3 ст. 315 ЦПК України помилковими.

Однак, приймаючи до уваги, що посилання суду на ч. 3 ст. 315 ЦПК України не вказує на порушення судом норм процесуального права при розгляді заяви ОСОБА_1 та при постановленні оскаржуваної ухвали на її незаконність, колегія суддів не вбачає підстав для її перегляду в цій частині.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ухвала суду порушує її права, як єдиного претендента на отримання спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 639/489/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07 лютого 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра