Справа № 509/7545/21
УХВАЛА

02 лютого 2022 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.,

розглядаючи в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/7545/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та скасування (зняття) реєстрації місця проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до суду, та просить визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

05.01.2022 року ухвалою суду провадження по справі відкрито. Призначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Будучи повідомленим належним чином про розгляд справи позивач в судове засідання не з`явився, 01.02.2022 року за вх № 1859 надіслав до суду клопотання, відповідно до якого просив проводити розгляд справи за його відсутності та на підставі наданих суду документів, просив також задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти винесення по справі заочного рішення.

Відповідача та представник Служби у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району будучи повідомленими в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань на адресу суду не надсилали.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно положень частини 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Частиною 5 статті 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Зі формулювання положень частини 5 статті 19 СК України вбачається, що її вимоги про підготовку та подачу до суду органом опіки та піклування висновку щодо розв`язання спору є імперативними.

За положеннями частини 1 статті 71 та статті 72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 107 ЖК наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму не розривається, а член сім`ї, який вибув, утрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття.

Згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У принц.4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

За змістом частини 2 статті 18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини» (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-XII (789-12) від 27 лютого 1991 року), підписаної Україною - 21 лютого 1990 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 статті 3 Конвенції «Про права дитини» (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-XII (789-12) від 27 лютого 1991 року), підписаної Україною - 21 лютого 1990 року, визначено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 3 статті 3 Конвенції «Про права дитини» держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Як було зазначено, згідно частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З урахуванням наведених норм суд вважає, що підготовка та подання до суду висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є обов`язковою.

Враховуючи викладене, з урахуванням матеріалів справи, суд вважає за доцільне зобов`язати Службу у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області надати висновок щодо доцільності визнання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.76, 77, 81, 84, 258, 260, 261, 293, 294, ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Зобов`язати Службу у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської областінадати висновок щодо доцільності визнання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Копію ухвали направити учасникам справи для відому, а також Службі у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області для виконання.

У відповідності до положень ч.2 ст.261 ЦПК України ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Є. М. Панасенко