Провадження № 2/761/4804/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Бражніченко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнанням особи такою, що втратила право користування житловим приміщення -

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнанням особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, згідно з якою просить суд: усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що не підлягає виконанню.

В позовній заяві позивач вказує про те, що позивач ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 червня 2021 року № 527, укладеного між ним та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г. А. Його право власності на зазначене майно також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності від 24.06.2021 року (номер запису про право власності: 263019317). Однак, як вбачається з відповіді на запит, за вказаною адресою зареєстрована стороння особа - ОСОБА_2 , який є сином власниці квартири в минулому, що в силу положень ст. 346 ЦК України втратив право користування внаслідок припинення права власності на це майно його родичами. Проте, до цього часу відповідач залишається перебувати на реєстраційному обліку в квартирі АДРЕСА_1 , що належить позивачу.

При цьому позивач зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2002 року не проживає за вказаною адресою, квартирою не цікавиться та в утриманні житла участі не приймає, що підтверджується копією Заяви до Центру комунального сервісу Шевченківського району. На даний час Відповідач працює за контрактом в Національному театрі міста Прага, Чеська Республіка, що підтверджується довідкою про договірні відносини від 28.04.2021 року. Разом з тим, 13.11.2018 року ОСОБА_2 отримав карту тривалого перебування Чеської Республіки головною умовою отримання якої, згідно параграфу 68 розділу 4 Закону №326/1999 «Про резиденції іноземців», є постійне перебування/проживання на території країни понад 5 року. Відповідач створив сім`ю і проживання в м. Прага, Чеська Республіки, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.08.2010 року.

Позивач вказує, що Відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 де він зареєстрований, квартирою не цікавиться, його речей у квартирі не має, покинув її добровільно. Не проживаючи за даною адресою, Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має і взагалі ним не цікавиться та ні на що не претендує.

Позивачем зазначено, що реєстрація Відповідача в будинку створює моєю довірителю певні перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить Позивач, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може та інше.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року відкрито провадження у цивільний справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом закрито підготовче провадження у справі та призначити її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судове засіданні позивач не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, зазначено, що проти заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав заяву від 29.11.2021 року про визнання позову у повному обсязі та просив розгляд справи проводити без його участі.

Дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 червня 2021 року № 527, укладеного між ним та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г.А. Його право власності на зазначене майно також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності від 24.06.2021 року (номер запису про право власності: 263019317), що також підтверджено відповідачем у своїй заяві.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору купівлі-продажу квартири від 24.06.2021 року обов`язки продавця, зокрема: знятися з реєстраційного обліку місця проживання самим та знати осіб, які зареєстровані за вказаною адресою не пізніше 08.07.2021 року.

В обґрунтування позову, позивач вказує, що Відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 де він зареєстрований, квартирою не цікавиться, його речей у квартирі не має, покинув її добровільно. Не проживаючи за даною адресою, Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має і взагалі ним не цікавиться та ні на що не претендує.

Натомість, відповідно до відповіді Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації у відповідь на запит від 06.07.2021 №109/05/50-4764 надано інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 у якій зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 28.09.2000 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час працює за контрактом в Національному театрі міста Прага, Чеська Республіка, що підтверджується довідкою про договірні відносини від 28.04.2021 року. Разом з тим, 13.11.2018 року ОСОБА_2 отримав карту тривалого перебування Чеської Республіки головною умовою отримання якої, згідно параграфу 68 розділу 4 Закону №326/1999 «Про резиденції іноземців», є постійне перебування/проживання на території країни понад 5 року. Відповідач створив сім`ю і проживання в м. Прага, Чеська Республіки, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.08.2010 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації. Така позиція сформульована та обґрунтована у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Якщо квартира набута на законних підставах, покупець має право виселити усіх зареєстрованих у ній осіб, в тому числі і членів сім`ї продавця, без надання іншого житлового приміщення. Такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, у своїй постанові від 25 липня 2018 року, розглядаючи аналогічну справу № 638/13030/13-ц. Окрім того, Верховний суд, вказав, що в даному випадку і право на проживання членів сім`ї колишнього власника у квартирі припиняється з моменту її продажу. Верховний Суд пояснив, що відповідно до ст. 391 ЦК України новий власник квартири через суд має право усувати усі перешкоди у користуванні своїм майном, зокрема висиляти з квартири повнолітніх осіб без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 328 ЦК України таке право власника виникає тоді, коли він набув право власності на підставах, що не заборонені законом, тобто на підставі договору купівлі-продажу. Верховний Суд підкреслив, що для такого виду спорів не потрібна зі сторони позивача обов`язкова вимога про виселення, яку повинні отримати проживаючи у квартирі особи. Окрім цього відповідачами не було надано суду документів, які б підтверджували певний особливий зв`язок між позивачем та колишнім власником квартири, і які б могли довести фіктивність договору купівлі-продажу. В матеріалах справа міститься дійсним договір купівлі-продажу на підставі якого продавець передав, а покупець повністю оплатив квартиру.

Підтверджена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц (провадження № 61-18966св18), від 27 березня 2019 року у справі № 465/8613/13-ц (провадження № 61-16222св18), від 17 липня 2019 року у справі № 320/13248/14-ц (провадження № 61-23388св18), від 23 вересня 2019 року у справі № 329/398/18 (провадження № 61-6362св19).

У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц (провадження № 61-18966св18).

З припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім`ї (справа № 661/4901/15-ц, 22.12.16)

При цьому, у постанові від 16.11.2016 року № 6-709цс16 Верховним Судом України висловлену правову позицію про те, що аналіз ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

На підставі викладеного, а також враховуючи встановлені обставини справи, до спірних правовідносин підлягають застосування положення ст. 391 ЦК України.

При цьому, як вже встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач квартирою не користується протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

При вирішенні даного спору, суд враховує позицію відповідача, який подав до суду заяву про визнання позову, не заперечує щодо задоволення позову.

Як передбачено вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 206, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнанням особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 27.01.2022 року.

Суддя: