Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2022 р. Справа153/1881/21

Провадження2/153/423/21-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує наступним: він є власником Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2 , де вона проживала до липня 2020 року. В липня 2020 року ОСОБА_3 зібрала всі свої речі і виїхала з будинку. З відповідачем він перебуває у неприязних відносинах та не спілкується протягом декількох років. Від сусідів йому стало відомо, що ОСОБА_2 в добровільному порядку виписатися із будинку відмовляється. На даний час він має намір розпоряджатися будинком на власний розсуд, однак реєстрація відповідача перешкоджає йому використовувати своє право власності на житло. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилась в судове засідання, не повідомила суд про причини своєї неявки, тому вважаю за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заяви, клопотання: заява позивача про проведення судового засідання без його участі.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, про що постановлено ухвали окремими документами.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини:

Із досліджених письмових доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 належить право власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2007 року (а.с.7).

З копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.8).

З копії домової книги на житловий будинок по АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в даному житловому будинку з 11 лютого 2008 року (а.с.9-11).

З акта обстеження від 03 грудня 2021 року встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в житловому будинку по АДРЕСА_1 та з липня 2020 року за вказаною адресою не проживає та місце проживання її невідоме (а.с.12).

Дослідивши усі письмові докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу володіння, користування та розпорядження житловим будинком, яка належить позивачу на праві власності.

Згідно із ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач на законних підставах, а саме: на праві власності, володіє житловим будинком АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку зареєстрована його колишня дружина, відповідач ОСОБА_2 , яка відсутня в житлі позивача без поважних причин понад один рік.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження дослідженими письмовими доказами, які не суперечать між собою.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

При цьому судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За таких обставин, коли права власників порушені, власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та оцінюючи усі докази у їх сукупності, беручи до уваги доводи позивача ОСОБА_1 щодо способу відновлення його прав на житлове приміщення, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд вважає вказаний спосіб захисту прав позивача обґрунтованим у цьому спорі, оскільки відповідач ОСОБА_2 відсутня в житлі позивача без поважних причин понад один рік, і відсутні докази про наявність домовленості між нею та власником цього житла - позивачем.

Оскільки право позивача на належне йому житло порушене, відновлення цього права можливе шляхом усунення перешкод у користуванні позивачем житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1 , а саме: шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком.

З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 і має підстави для їх задоволення.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №19 від 06 грудня 2021 року у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 11, 141, 258-265 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним йому житловим будинком, а саме визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 908 (дев`ятсот вісім) гривень, понесених ним судових витрат по оплаті судового збору .

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий М.М.Дзерин