Єдиний унікальний номер 233/7685/19
Номер провадження 22-ц/804/435/22
Єдиний унікальний номер 233/7685/19 Головуючий у 1 інстанції Малінов О.С.
Номер провадження 22-ц/804/435/22 Суддя доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу №233/7685/19 за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року, ухвалену у складі судді Малінова О.С., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є.

В обґрунтування скарги зазначає, що в межах виконавчого провадження №64410621, відкритого на підставі виконавчого листа №233/7685/19 від 26.08.2019 року, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за результатами розгляду справи про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором № IKAPNAВG.44216.003 від 09.07.2012 року, в загальному розмірі 84834,62 грн., було накладено арешт на її банківський рахунок, відкритий у Полтавському об`єднаному управління АТ «Ощадбанк», на який вона отримує пенсійні виплати. Чинним законодавством заборонено накладати арешт на рахунок боржника, призначений для зарахування пенсійних виплат. Своїми діями приватний виконавець порушала її конституційні права на своєчасне отримання пенсії.

ОСОБА_1 просила визнати незаконною відмову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. у задоволенні вимоги щодо зняття арешту з пенсійного рахунку, який накладено у виконавчому провадженні № 64410621 з виконання виконавчого листа № 233/7685/19 від 26 серпня 2020 року, зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. у встановленому законом порядку зняти арешт з її пенсійного банківського рахунку, та притягнути приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. у встановленому законом порядку до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» - визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни, які полягали у відмові в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ТВБВ № 07010616/70 Філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк». Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталію Євгеніївну зняти арешт з пенсійного банківського рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритого в ТВБВ № 07010616/70 Філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк». В задоволенні іншої частини скарги було відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, приватний виконавець Матвійчук Н.Є. подала апеляційну скаргу, у якій просила ухвалу суду від 29 листопада 2021 року скасувати, відмовивши у задоволенні скарги у повному обсязі.

В обґрунтування зазначила, що приватний виконавець безпосередньо не накладає арешт на рахунки. Це робить банківська установа на підставі постанови виконавця про арешт коштів. З жодного банку не надходило повідомлень про спеціальний статус рахунку боржника. Так, АТ «Ощадбанк» було накладено арешт на грошові кошти скаржниці та повідомлено, що рахунки використовуються в тому числі (але не виключно) для зарахування пенсійних та соціальних виплат. Жодним законом не передбачено, що на пенсійні виплати не може бути звернуто стягнення. Суд також не посилається на норми законодавства, які забороняють звертати стягнення на пенсійні виплати. Крім того, хибним є висновок суду про окремий порядок звернення стягнення на пенсію боржника. Так, умовами звернення стягнення на доходи боржника є відсутність коштів на рахунках боржника, відсутність майна або за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. Дане виконавче провадження не передбачає стягнення періодичних платежів і у боржника є кошти на рахунках, на які звернуто стягнення. Підкреслює, що саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця, повинен визначити статус рахунка, на якому знаходяться кошти, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладання арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту. З огляду на розмір та час зарахування коштів на вказаний рахунок на момент звернення стягнення приватним виконавцем вказані кошти мали характер грошових накопичень. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю втратили свій цільовий статус та набули статусу вкладу. Апелянтом також зазначено, що нею було понесено 6000 грн. витрат на правову допомогу та 70 грн. витрат, пов`язаних з підготовкою та направленням апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині другій статті 451 ЦПК України зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З матеріалів справи вбачається, постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. від 08 лютого 2021 року на підставі виконавчого листа № 233/7685/19, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованості за кредитним договором № IKAPNAВG.44216.003 від 09.07.2012 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку», станом на 01.11.2019 року, яка включає: заборгованість за кредитом в розмірі 53051 гривні 88 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 31782 гривні 74 копійок, а всього в розмірі 84834 (вісімдесяти чотирьох тисяч восьмисот тридцяти чотирьох) гривень 62 копійок, відкрито виконавче провадження ВП № 64410621.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. від 08 лютого 2021 року та 09 лютого 2021 року в межах виконавчого провадження ВП № 64410621 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1

16 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. із заявою, в якій просила зняти арешт з банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ТВБВ № 07010616/70 Філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», на який зараховується її пенсія, додавши до заяви довідку АТ Державний ощадний банк України Філії - Полтавське обласне управління № 114.070-23/226 від 29 квітня 2021 року про те, що на її ім`я відкритий пенсійний картковий рахунок № НОМЕР_2 .

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 вбачається, що на нього здійснюється безготівкове зарахування пенсії.

Листом від 20 липня 2021 року № 7203 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. відмовила ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 16 липня 2021 року та у знятті арешту з рахунку, посилаючись на те, що повідомлень про спеціальний статус рахунку боржника, звернення стягнення на який заборонено законом не надходило. Отже, рахунок боржника не має спеціального режиму використання, тому звернення стягнення на даному рахунку не заборонено законом.

Задовольняючи апеляційну скаргу частково, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у знятті арешту із банківського рахунку ОСОБА_1 не узгоджується із приписами п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», порушує право ОСОБА_1 на соціальний захист.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07 жовтня 2009 року зазначив № 25рп/2009, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Враховуючи обмеження в накладенні арешту, передбачені Законом України «При виконавче провадження», та враховуючи наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на пенсійні виплати, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки має право та можливість пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку з метою уникнення позбавлення боржника права на соціальний захист та порушення тим самим принципу співмірності заходів примусового виконання рішень, передбаченого статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаний правовий висновок щодо повноважень виконавчої служби виокремлювати такі банківські рахунки висвітлено в постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19.

В матеріалах справи наявна довідка АТ Державний ощадний банк України Філії - Полтавське обласне управління № 114.070-23/226 від 29 квітня 2021 року, яку заявник направляв на адресу приватного виконавця, та з якої вбачається, що рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 для зарахування пенсійних виплат. Також у матеріалах справи наявна виписка по означеному картковому рахунку, з якої вбачається, що на зазначений рахунок перераховувалась виключно пенсія заявниці. Матеріали справи не містять доказів того, що на зазначеному рахунку ОСОБА_1 є інші кошти.

Крім того, даних про наявність у ОСОБА_1 інших доходів, крім пенсії, матеріали справи не містять.

За зазначених умов накладення арешту на рахунок, з якого ОСОБА_1 отримує пенсію, яка є єдиним джерелом її доходу, може поставити заявника у скрутне матеріальне становище.

Зазначене узгоджується з висновком КЦС ВС у постанові від 17 лютого 2021 року у справі №161/8758/20.

Вищенаведене було враховано судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали.

Щодо посилань приватного виконавця Матвійчук М.Є. на судову практику, зокрема постанову КЦС ВС у справі №756/1927/15-ц від 24 лютого 2021 року, апеляційний суд зазначає, що він зроблений за інших фактичних обставин. У вищезазначеній справі наявна в матеріалах справи виписка не свідчила про віднесення зазначеного рахунку до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення,

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 вірно виходив з фактичних обставин справи та норм законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстави для відшкодування апелянту витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, а також інших витрат, понесених у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2022 року.

Судді: