РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Садовського К.С.,

за участю секретаря - Пазенко А.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Тарасенко Д.Ю.,

прокурора - Размєтаєва А.С., Ольхового Б.С.,

представників відповідачів - Гвоздецької О.М.,

Грошева С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Держави в особі Головного управління національної поліції в Харківській області, третя особа Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконною бездіяльністю органів досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2020 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , підписана представником позивача адвокатом Тарасенко Д. Ю., в якій представник позивача, посилаючись на ст. 1174, 1176 ЦК України, просила (враховуючи уточнену позовну заяву) стягнути з Держави на користь ОСОБА_1 шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України кошти в розмірі 60000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на те, що 14.02.2020 на ОСОБА_1 було здійснено напад її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , внаслідок чого позивач отримала легкі тілесні ушкодження. 06.03.2020 Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області за цим фактом було внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000938 за ч. 1 ст. 125 КК України. Однак, з моменту внесення цих відомостей до ЄРДР та, не зважаючи на чисельні звернення потерпілої та її представника до органу досудового розслідування та ухвалу слідчого судді, якою зобов`язано слідчого (дізнавача) розглянути клопотання потерпілої, слідчим не було здійснено жодної процесуальної дії, окрім направлення потерпілої для здійснення експертизи та винесення постанов про закриття кримінального провадження, які в подальшому були скасовані прокурором. У зв`язку з фактичною відсутністю досудового розслідування та невиконання слідчим рішення суду та вказівок Прокуратури, Позивач зазнала значних моральних страждань, а саме: Позивач втратила віру в правоохоронну систему та здатність поліції га прокуратури захистити її права; Позивач втратила віру в ефективність судової системи, оскільки навіть судове рішення не спонукає слідчого виконати свої функції, а ігнорування судового рішення не має ніяких наслідків; Позивач зазнала страждань через те, що фактично через бездіяльність слідчого дії чоловіка, який наніс їй тілесні ушкодження, залишилися безкарними; Позивач обґрунтовано побоюється, що такі події можуть повторитися, оскільки винуватець відчуває безкарність; Позивач зазнала моральних страждань через необхідність багаторазово звертатися до адвоката для складання скарг та інших звернень, і, навіть, не зважаючи на відповіді, з яких вбачається, що розслідування має бути проведено, фактично ситуація не змінюється.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року відкрито загальне провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд за територіальною підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.

17.11.2020 р. Харківською місцевою прокуратурою № 1 (Третя особа) подані письмові пояснення на позов ОСОБА_1 , в яких прокурор Мельничук О.А. зазначає, що процесуальні рішення, на які посилається позивачка, та розцінені нею як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового слідства, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Ухвала слідчого судді щодо розгляду скарг позивача, свідчить лише про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1174 ЦК України. Таким чином, правові підстави для застосування норм ст. 1174, ст. 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Слідчі діяли в межах встановлених для слідчого законом дискреційних повноважень, а саме, що слідчий вправі винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим або про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не повідомлено про підозру. Скасування відповідних постанов слідчим суддею або прокурором не може само по собі свідчити про грубу недбалість з боку слідчого, оскільки в даному випадку такі процесуальні рішення ґрунтувались на відмінній від слідчого оцінці матеріалів кримінального провадження з боку слідчого судді та прокурора.

17.11.2020 р. ГУНП в Харківській області скористалось правом на подачу відзиву на позов ОСОБА_1 , в якому представник ОСОБА_3 вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач не надав належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди. Вказує, що Позивач обмежився лише загальними посиланнями на бездіяльність органу досудового розслідування та завданням такою бездіяльністю моральної шкоди, не довівши належним чином факту наявності такої шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю, на її думку, слідчого та можливим завданням такої шкоди.

03.02.2021 Державна казначейська служба України у Харківській області також скористалась правом на подачу відзиву на позов ОСОБА_1 , в якому представник ОСОБА_4 зазначив, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало в правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Позивачем в порушення вимог ст. 83 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їй моральних, фізичних та душевних страждань, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні, а також доказів на підтвердження того, в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода та з яких міркувань вона виходила, визначаючи її розмір - 60000 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2021 р. проведена заміна третьої особи - Харківської місцевої прокуратури № 1 на Шевченківську окружну прокуратуру м. Харкова.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.1.2021 р. закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Тарасенко Д.Ю. повністю підтримали заявлені позовні вимоги, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та ОСОБА_1 додатково пояснила, що внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000938 від 06.03.2020 р. стан її здоров`я значно погіршився.

Представники відповідачів в судове засідання з`явились, проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечували з підстав, що наведені у поданих до суду відзивах.

Прокурор Размєтаєв А.С., який представляє інтереси третьої особи, в судовому засіданні повністю приєднався к доводам представників відповідачів. Прокурор Ольховий Б.С. в судових дебатах просить у задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За результатами дослідження матеріалів справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка ОСОБА_5 , судом встановлено наступне.

В провадженні сектору дізнання ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000938 від 06.03.2020 року за ч. 2 ст. 125 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.02.2020 року невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , нанесла тілесні ушкодження гр. ОСОБА_1 .

Відомості про кримінальне правопорушення були внесенні слідчим Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області (нині ХРУП № 3) до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2020 року.

В ході досудового розслідування 31.03.2020 року слідчим Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області було прийнято постанову про закриття кримінального провадження.

01.04.2020 постановою прокурора постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована, а досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000938 від 06.03.2020 року за ч. 2 ст. 125 КК України було відновлене.

22.06.2020 року в ході досудового розслідування слідчим було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

28.07.2020 року прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 м. Харкова постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована, а досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000938 від 06.03.2020 року за ч. 2 ст. 125 КК України було відновлене та передано за підслідністю до сектора дізнання ХРУП №3.

10.08.2020 року заступником начальника СД ХРУП №3 (Шевченківський ВП) у кримінальному провадженні №0000938 від 06.03.2020 року було призначено дізнавача Тіщенко І.І.

В ході досудового розслідування дізнавачем СД ХРУП №3 (Шевченківський ВП) Тіщенко І.І. було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

19.11.2020 року прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 м. Харкова постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована, а досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000938 від 06.03.2020 року за ч. 2 ст. 125 КК України було відновлене.

24.02.2021 начальником СД ХРУП №3 Шейніним В.Г. у кримінальному провадженні №0000938 від 06.03.2020 було призначено дізнавача Тельну А.Ю.

В ході досудового розслідування з метою встановлення свідків події, а також причетної особи та забезпечення їх явки до СД ХРУП №3 дізнавачем Тельною А.Ю. було надано доручення в порядку ст. 40-1 КПК України.

В ході досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження №0000938 були долученні клопотання потерпілої та її представника про проведення слідчих (розшукових) дій - виклик свідків, які дізнавачем були розглянуті та задоволені.

Наразі досудове розслідування триває.

Також судом встановлено, що протягом всього часу проведення досудового розслідування представником потерпілої адвокатом Тарасенко Д.Ю. неодноразово подавались слідчому та дізнавачу Шевченківського ВП ГУНП в Харківської області клопотання, які залишались без відповіді, а ухвала слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2020, якою була задоволена скарга потерпілої щодо бездіяльності слідчого, пов`язаною із не розглядом цих клопотань, не виконувалась.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України)».

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України, у редакції, чинній на час винесення слідчим суддею ухвал, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалах слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Як встановлено судом, усі постанови слідчих та дізнавача щодо закриття кримінального провадження №0000938 від 06.03.2020 були скасовані процесуальним керівником, а клопотання потерпілої про виклик та допит свідків дізнавачем розглянуто та задоволено.

Скасування постанов про закриття кримінального провадження не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

Заподіяння моральних страждань позивач ОСОБА_6 пов`язує, з тривалим проведенням досудового розслідування та ігнорування її скарг і клопотань, а також із значним погіршенням стану здоров`я внаслідок цієї бездіяльності.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Деліктна відповідальність настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивачка повинна довести не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачка не довела належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначила, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Також, у судовому засіданні ОСОБА_6 не змогла чітко розмежувати та довести, що погіршення стану її здоров`я відбулось саме внаслідок бездіяльності слідчого при проведенні досудового розслідування та не пов`язано із заподіянням їй тілесних ушкоджень 14.02.2020 р. Показання свідка ОСОБА_5 , яка є рідною донькою позивача, щодо погіршення стану здоров`я її матері, суд не може прийняти до уваги, оскільки її свідчення викладені не конкретно, загальними фразами, не підтверджені жодною медичною документацією, у зв`язку з чим самі по собі не можуть бути покладені судом в основу рішення.

Незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача рішеннями, які були скасовані процесуальним керівником в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди.

Таким чином, оскільки у даній цивільній справі відсутні всі три умови для притягнення Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова та ГУНП в Харківській області до цивільно-правової відповідальності, зокрема, відшкодування моральної шкоди, вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20) та від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76, 137, 141, 206,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Держави в особі Головного управління національної поліції в Харківській області, третя особа Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконною бездіяльністю органів досудового розслідування- відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Державна казначейська служба України, , юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Відповідач - Головне управління національної поліції в Харківській області, , юридична адреса: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5.

Третя особа: Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова, адреса місця знаходження: 61072, м. Харків, вул. Тобольська, 55-а.

Повний текст рішення складено 02.02.2022.

Суддя -