№ 317/2738/21
№/п 2/317/121/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ачкасова О.М.

при секретарі Ільченко Х.Ю..,

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя в режимі відеоконференції у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району (як орган опіки та піклування), Долинська сільська рада Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, про відібрання дітей та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , про відібрання дітей та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 18.09.2004 р. позивачка уклала шлюб з відповідачем, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_5 , яка має вроджені вади здоров`я та є особою з інвалідністю з дитинства (місце проживання дитини було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ). ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася друга дитина- донька ОСОБА_6 (місце проживання дитини було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ). Через деякий час на фоні алкогольної залежності відповідача між сторонами почалися постійні сварки і вони стали проживати окремо, хоча шлюбні відносини не припинили. За спільним рішення подружжя діти залишилися проживати з позивачкою та отримували від матері належний догляд та виховання. 22.01.2020 р. відповідач самочинно, без згоди позивачки, способом викрадення, що поєднувалося із застосуванням до позивачки погроз та фізичної сили, змінив місце проживання їхніх спільних дітей і з того часу утримує дітей у себе, обмежуючи позивачку у спілкуванні з дітьми.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.03.2020 р., яке набрало законної сили, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2021 р. по цивільній справі №337/385/20 було повністю задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей з матір`ю, згідно якого суд визначив місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.08.2021 р. рішення суду першої інстанції було залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 без задоволення. Постанова суду набрала законної сили 04.08.2021 р.

Станом на момент подання позову позивачці невідомо, де перебувають діти та в якому вони стані, але припускає, що діти знаходяться у належному позивачці та відповідачу на праві спільної сумісної власності заміському будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , куди її тривалий час не допускає відповідач.

05.08.2021 р., позивачка звернулась до Відділу поліції №6 Запорізького РУП ГУНП у Запорізькій області, а також у Службу (управління) у справах дітей (відділ по Хортицькому району м.Запоріжжя), Службу у справах дітей Запорізької райдержадміністрації із заявами, в яких просила встановити місце перебування дітей, забезпечити надання їм медичної допомоги, посприяти в передачі дітей матері, однак жодної відповіді на зазначені заяви позивачка не отримала.

06.08.2021 р. позивачка відвідала будинок АДРЕСА_3 , але двері відповідач не відчинив. В телефонній розмові він зазначив, що дітей не віддасть. Того ж дня позивачка викликала поліцію до будинку та написала відповідну заяву до Відділу поліції №6 Запорізького РУП ГУНП у Запорізькій області, однак поліція не надала позивачці жодного сприяння в поверненні дітей.

Пізніше увечері 06.08.2021 р. позивачка подала заяву про вчинене кримінальне правопорушення за місцем свого проживання до Відділу поліції №5 Запорізького РУП ГУНП у Запорізькій області. 07.08.2021 р. відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру судових розслідувань. Незаконні дії відповідача та відсутність будь якої реакції з боку органів влади змусили позивачку звернутися до суду з позовом про відібрання дітей та стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн. та допустити негайне виконання рішення суду.

У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов, просила суд його задовольнити, пояснила суду, що 15.01.2020 р.вона з донькою ОСОБА_5 лягли на операцію у лікарню м.Харкова, щоб зняти пластини, які були раніше встановлені дитині (щоб зрослися кістки), їх зняли. Зазначила, що 22.01.2020 р. відповідач застосував до неї фізичну силу, витягнув з автомобіля і поїхав з дітьми, згоду на добровільне проживання дітей з батьком не давала.

Представник позивачки у судовому засіданні пояснив суду, що у відповідача є алкогольна залежність, діти залишились проживати з матір`ю, а саме до січня 2020 р., відповідач силою відібрав дітей. Зазначив, що рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю, не підлягає примусовому виконанню. Після отримання повного тексту 05.08.2021 р. рішення Запорізького апеляційного суду, позивачка зверталася до органів МВС, органів опіки та піклування, однак діти так і не були повернуті позивачці. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди представник позивачки обгрунтував тим, що пройшло 2 роки, як позивачка не бачить дітей, відповідач не надає їй можливості спілкуватися і бачити дітей. Зазначив, що відповідач у алкогольному сп`янінні вчиняє адміністративні правопорушення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник у судовому засіданні позов не визнав, вважавє, що у задоволенні позову треба відмовити, та пояснив, що у листопаді 2019 р. позивачка добровільно віддала старшу доньку з інвалідністю ОСОБА_5 , відповідачу (після вимагання 25000,00 доларів США), після чого дитину було оглянуто лікарем та встановлено, що дитині заподіяно шкоду. Молодша донька ОСОБА_6 , весь час проживала з батьком (у січні 2020 р), виявилося що молодша дитина захворіла на «цистіт», оскільки дитина повідомила, що мати тягала її по електричках. Молодша дитина виявила бажання проживати з батьком, а не з матір`ю (у січні 2020 р.), внаслідок чого ОСОБА_9 самостійно вийшла з автомобіля і звинуватила ОСОБА_4 , що він настроїв проти неї дитину. Після цього ОСОБА_1 звернулася до Хортицького районного суду м.Запоріжжя із двома позовами. Зазначив, що ОСОБА_1 ніхто ніколи не перешкоджав бачитися з дітьми, оскільки вона завжди приїжджала із поліцією. Зазначив, що у позивачки жодних доказів немає. Діти бажають проживати із батьком. Зазначив, що не знає з яких причин батько не передає дітей матері.

Третя особа - представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району (як орган опіки та піклування), у судове засідання не з`явився, раніше надавав суду заяву, у якій просив суд розглянути справу про відібрання дітей та стягнення моральної шкоди без участі представника та прийняти рішення в інтересах дітей.

Третя особа представник Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, раніше надавав суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без участі представника за наявними у справі доказами.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третіх осіб у справі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції від 18.09.2004 р., актовий запис №1008.

Від шлюбу сторони мають доньку- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, серії НОМЕР_1 від 05.06.2007 р., актовий запис №446.

Від шлюбу сторони також мають малолітню доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), серії НОМЕР_2 від 21.07.2020 р. (виданого повторно), актовий запис №451.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 27.07.2011 р. ОСОБА_1 має дитину з інвалідністю - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та отримує державну соціальну допомогу, термін дії посвідчення з 28.12.2009 р. по 22.05.2025 р.

Згідно медичного висновку №63, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дитиною з інвалідністю з дитинства, підгрупа «А», у зв`язку із вродженим пороком головного мозку, що також підтверджується випискою з історії її хвороби, індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №1027/6 від 07.11.2019 р. Згідно медичної документації, ОСОБА_7 потребує спостереження ортопеда, педіатра, невролога за місцем проживання. Враховуючи складність патології та тривалості лікування, дитина потребує постійного догляду з боку матері, яка інформована про особливості догляду та лікування даної категорії пацієнтів

02.03.2020 року шлюб між сторонам був розірваний рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя. В рішенні вказано, що шлюбні відносини припинені з жовтня 2015 року, після чого діти залишились проживати з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються.

Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_10 (змінила пізвище на Журавльова) уклала шлюб з ОСОБА_11 , шлюб зареєстрований Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільно стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків),серії НОМЕР_4 від 23.04.2020 р., актовий запис №86.

Згідно довідки 04.28/6 №5403 від 09.08.2021 р. про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 18.12.2019 р. по теперішній час.

Згідно довідки 04.28/6 №5404 від 09.08.2021 р. про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.07.2007 р. по 12.01.2021 р.

Відповідно до повідомлення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, яке було складено Виконавчим комітетом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №0850/2 від 10.08.2021 р. було скасовано реєстрацію ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно листа Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №02-11/1435 від 10.08.2021 р., ОСОБА_4 шляхом обману, зареєстрував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , без згоди її представника ОСОБА_12 , натомість вказав представником дівчинки сою теперішню дружину, яка і дала згоду на реєстрацію дитини, тому було скасовано реєстрацію місця проживання неповнолітньої ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2021 р. було визначено місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 . Зазначеним рішенням було встановлено, що Запорізький міський територіальний центр соціального обслуговування надав інформацію про те, що дитина з інвалідністю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримувала реабілітаційні послуги у відділенні комплексної реабілітації дітей з інвалідністю з 2013 по 2019 роки. Протягом кожного курсу реабілітації дитина отримувала послуги з психолого-педагогічного та соціально-побутового патронажу, психолого-педагогічної діагностики, корекції, консультування та з фізичної реабілітації. Заняття з дитиною проводились вихователем два рази на тиждень вдома у дитини за адресою: АДРЕСА_4 за участі матері ОСОБА_1 . Дитина пересувається у візку, навичками самообслуговування не володіє, повністю залежить від дорослого. Мати дитини відповідально ставиться до виконання завдань індивідуальної програми реабілітації, зацікавлена в її розвитку. Вдома мати забезпечує розвивальне середовище дитини з допомогою спеціального меблевого обладнання, дитина завжди доглянута, охайна. Батько дитини ОСОБА_4 жодного разу у відділенні не з`являвся. ОСОБА_1 супроводжувала доньку ОСОБА_7 під час курсів реабілітації в ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» в м. Трускавець у період з 2009 по 2018 роки.

Відповідно до інформації з КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Оберіг» ОСОБА_13 у 2016-2017 році навчалась у закладі у підготовчому класі за програмою для дітей з інтелектуальними порушеннями. Потребувала індивідуального підходу, постійного контролю зі сторони дорослих у навчанні, особливо у побуті. Мати приділяла багато уваги та контролю вихованню дитини.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2018 року відвідує дошкільний підрозділ Запорізького загальноосвітнього навчально-виховного комплексу №108. Вихованням дитини займається матір. Батько дитини дошкільний заклад не відвідував.

08.10.2020 року орган опіки та піклування районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради надав висновок по справі, відповідно якого вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя було встановлено, що спір щодо місця проживання дітей виник на початку 2020 року після того, як діти переїхали проживати в будинок до батька. ОСОБА_1 посилається на те, що батько змінив місце проживання дітей без її згоди, що підтверджують численні звернення позивача до правоохоронних органів.

Судом було встановлено, що старша донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має інвалідність з дитинства, у зв`язку із чим позивачка ОСОБА_1 після її народження не працювала, займалась її лікуванням та реабілітацією, продовжує перебувати у відпустці по догляду за дитиною з інвалідністю. ОСОБА_4 займається підприємницькою діяльністю, матеріально забезпечував позивача та дітей, оплачував витрати, пов`язані із санаторним лікуванням, оздоровленням, сплачував послуги няні.

Таким чином, ОСОБА_1 на відміну від ОСОБА_4 , набула багаторічний досвід догляду за дитиною з інвалідністю, інформована про особливості лікування доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Суд дійшов висновку, що дитина ОСОБА_7 , потребує постійного стороннього догляду, в тому числі проведення гігієнічних процедур, які доцільно виконувати матері, ніж батьку. Так само суд зазначив, що здійснювати догляд за молодшою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має здійснювати матір дитини.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.08.2021 р. зазначене рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2021 року було залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 без задоволення. Постанова суду набрала законної сили 04.08.2021 р.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що після ухвалення постанови Запорізького апеляційного суду 04.08.2021 р., вона 05.08.2021 р. звернулася до Відділу поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із заявою щодо наявності загрози життю та здоров`ю малолітніх дітей щодо передачі дітей матері.. Однак жодного результату, відповіді на її заяву надано не було

Крім того, 09.08.2021 р. ОСОБА_1 зверталася до Хортицького ВП ГУНП у Запорізькій області із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення та до Служби у справах дітей, однак, жодних відповідей не отримала.

Згідно копії витягу з ЄРДР від 20.08.2021 р. було відкрито кримінальне провадження- 0000159 за ст.358 ч.4 КК України.

Крім того, на підставі заяви ОСОБА_1 до відділу поліції №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , щодо не виконання рішення суду, було відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ст.382 ч.1 КК України.

Згідно відповіді КНП «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради за вих.№02-14/0523 від 17.09.2021 р. 12.09.2021 р. за медичною допомогою до відділення невідкладної (екстренної) медичної допомоги КНП «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради звернулись батьки з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якої був встановлений діагноз позалікарняна лівобічна SI пневмонія,бронхообструктивний синдром, що також підтверджується медичною карткою стаціонарного хворого №6576 15 п, виписним епікризом №6576 від 12.09.2021 р., розпискою ОСОБА_14 , яка зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_7 , про те, що забирає свою дитину з відділення, відмовилася від лікування дитини в умовах стаціонару.

Згідно довідки Запорізького міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) за вих №01-22/2370 від 01.09.2021 р., у період з 22.01.2020 р. по теперішній час ОСОБА_7 , як дитина з інвалідністю, для отримання реабілітаційних послуг у відділення зарахована не була. Останній курс реабілітації дитина проходила у відділенні комплексної реабілітації дітей з інвалідністю Хортицького району Запорізького міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 07.11.2018 р. (наказ від 06.11.2018 за №964) по 07.05.2019 р. (наказ від 07.05.2019 за №437).

Крім того, згідно довідки МЦ ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» від 02.09.2021 р. за №02/09-21, дитина ОСОБА_7 у зазначеній реабілітаційній кліниці у період з 22.01.2020 р. реабілітацію не проходила.

Згідно довідки КНП «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради від 31.08.2021 р. №01-14/70, діти ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , не спостерігаються фахівцями зазначеної лікарні, історії розвитку дитини (форма 112/0) в реєстратурі медичного закладу відсутні.

Згідно довідки КНП «Долинський центр первинної медико-санітарної допомоги від 15.09.2021 р. №363», медичні картки дітей (ф026/0) у закладі відсутні.

Згідно відповіді на запит, наданої ДУ «Інститут патології хребта та суглобів імені професора М.І. Ситенка НАМН України», ОСОБА_7 , знаходилась у зазначеній установі, в кліниці дитячої ортопедії на лікуванні з 15.01.2020 р. п 10.02.2020 р., з діагнозом: ДЦП, спастичний тетрапарез, паралітичний вивих стегон, була проведена операція 17.01.2020 р. по видаленню металоконструкцій з обох стегнових кісток.

Вищевикладене підтверджує факт безвідповідального відношення відповідача до здоров`я доньки ОСОБА_10 , якій необхідно постійно проходити реабілітацію та лікування.

Судом були допитані свідки, зокрема свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що дружить із ОСОБА_1 приблизно 10 років, оскільки їх діти мають ДЦП. 06.08.2021 р. їй зателефонувала ОСОБА_1 , яка попросила її відвести на своєму автомобілі у с.Нове Запоріжжя, Запорізького району Запорізької області. Вони приїхали у с.Нове Запоріжжя, однак їх у будинок не пустили. ОСОБА_1 зателефонувала відповідачу, і той сказав що їх немає і вони у зоопарку, хоча із двору виїхав автомобіль, хто був у ньому вона не бачила. У вересні жовтні 2021 р. ОСОБА_1 зателефонувала і сказала, що є можливість забрати дітей. Вона під`їхала і побачила, що дитина ОСОБА_16 , біжить до автомобіля, ОСОБА_4 сказав їй «быстро в машину», було дуже багато дітей. Дитина була налякана. Вони практично цілий місяць їздили туди. Вони з ОСОБА_1 викликали поліцію, оскільки їм ніхто не відкрив двері і не виходив з будинку, при цьому їм ніхто не погрожував. Пояснила, що вона з ОСОБА_1 пересікалися по медичним установам раніше (по ДЦП), за останій час (1,5 2 роки) вона ніколи їх з дитином не бачила у медичних установах. Викликали поліцію, щоб поліція допомогла проникнути у будинок, вони бачили, що у будинку є люди, лаяла собака. Вона не чула від ОСОБА_4 , щоб він не давав дітей. ОСОБА_1 хотіла пред`явити рішення суду та забрати дітей добровільно. Зазначила, що вдома всю сукупність лікування та реабілітації для дітей з ДЦП неможливо проходити (лише масаж і ЛФК). Зазначила, що вони один раз заходили на подвір`я відповідача з поліцією. Охарактеризувати ОСОБА_4 вона не може, бачила його у нетверезому стан, агресії не бачила з його боку.

Свідок ОСОБА_17 , пояснила, що є рідною матір`ю ОСОБА_18 (позивачки). Зазначила, що є неприязнь до бувшого зятя ОСОБА_4 06.08.2021 р. вони втрьох поїхали з дочкою та ОСОБА_19 у будинок в с.Нове Запоріжжя, Запорізького району, Запорізької області, забирати дітей, отримавши рішення суду, але їм ніхто не відчинив двері, потім виїхав « ОСОБА_20 ». Вони викликали поліцію. В жовтні 2021 р. вони також втрьох поїхали до школи. Але зібралось дуже багато людей. Дитина відразу побігла до машини, тому не поспілкувалися з дитиною. Пояснила, що вони постійно туди їздили в село, однак їм ніхто двері не відкривав, викликали поліцію, однак результатів не було. На питання адвоката Піскарьова А.О. пояснила, що ОСОБА_4 навіть не бере слухавку. У село вони їздили майже щотижня. Від ОСОБА_21 вона не чула,що він не буде дітей віддавати, вона його не бачила. У нього автомобіль «Джип», чорного кольору, хто був у машині вона не знає, вікна темні. 01.10.2021 р. у школу поїхали, щоб побачити дітей.

Суд оцінює критично та не бере до уваги долучені до позову та відтворені у судовому засіданні аудіозаписи та відеозаписи, що містяться на СD та DVD дисках, оскільки встановити коли саме та за яких обставин були здійснені записи достовірно неможливо.

Частиною першою статті 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Частиною першою статті 170 СК України встановлено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 25 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Стаття 64 Закону України «Про виконавче провадження» регулює процедуру виконання рішення суду про відібрання дитини, зокрема, під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов`язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування. За необхідності державний виконавець може звернутися до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

Суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» питання виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини не врегульовано.

Також позивачка пояснила суду, що неповернення дітей за визначеним судом місцем проживання і є порушенням її прав щодо дітей, а також є порушенням прав та інтересів дітей.

Верховний Суд, ухвалюючи постанову від 26 лютого 2020 року у справі № 650/1631/19, де мали місце фактично аналогічні обставини, зазначив, що небажання відповідача добровільно виконати судові рішення щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, відсутність законодавчого регулювання примусового виконання рішення суду в цій частині є підставою для захисту прав позивача в порядку, визначеному статтею 162 СК України, і такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статей 15, 16 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та перераховує, що може бути способами захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

З огляду на зазначене, суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходить з того, що відповідач самоправно, без згоди матері, утримує у себе дитину з інвалідністю та малолітню дитину, тому має повернути їх матері, і застосовує до спірних правовідносин частину першу статті 162 СК України, беручи до уваги інтереси дітей.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач не бажає добровільно виконати судове рішення щодо визначення місцяпроживання малолітніх дітей з матір`ю, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання, є підставою для захисту прав позивачки в порядку, визначеному ст.162 СК України, і такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам ст.ст.15, 16 ЦК України, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, відібрати дитину з інвалідністю - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від ОСОБА_4 і повернути дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 їх матері ОСОБА_1 .

В частині стягненні матеріальної шкоди суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачкою не надано жодних грунтовних доказів та не доведено у суді завдання їй моральної шкоди відповідачем на суму 60000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 15,16 ЦК України ст.ст. 3-5,10, 12, 13, 19, 76-81, 81, 141, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, , ст.ст.162, 164, 170 СК України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Відібрати дитину з інвалідністю - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) і повернути дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 їх матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду в частині відібрання дітей та повернення їх матері допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення суду 04.02.2022 року.

Суддя: О.М. Ачкасов