Справа № 630/305/21
Провадження № 2/630/11/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Медведєвої Я.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/305/21 (провадження № 2/630/11/22) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гонтаренко Світлана Леонідівна, про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову представник позивача ОСОБА_2 вказав, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину у виді житлового будинку, яка відкрилась після її смерті прийняли її чоловік ОСОБА_3 , відповідач в справі, і донька ОСОБА_1 , якає позивачем в даній справі, які подали приватному нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гонтаренко С.Л. заяви про прийняття спадщини. Проте позивач переконана, що відповідач ОСОБА_3 має бути усунутий від права на спадкування через те, що вчинив протиправні дії по відношенню до спадкодавця ОСОБА_4 , яка перебувала у безпорадному стані, та ухилявся від надання їй допомоги. Безпорадний стан у ОСОБА_4 обумовлений тим, що вона в жовтні 2018 року перенесла операцію з ампутації лівої нижньої кінцівці на рівні 3-го лівого стегна, а також страждала на цукровий діабет та інші вікові хвороби. Через це ОСОБА_4 не могла самостійно пересуватися та потребувала постійної допомоги. 30 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_3 завдав побоїв своїй дружині ОСОБА_4 , в зв`язку з чим до поліції 30 вересня 2019 року була подана заява про вчинення кримінального правопорушення. Натомість відповідач ОСОБА_3 пішов з сім`ї та залишив свою дружину ОСОБА_4 , через що позивач ОСОБА_1 взяла на себе усі обов`язки по догляду за хворою матір`ю. До часу смерті матері позивач доглядала її, забезпечувала ліками і харчуванням. Натомість відповідач ОСОБА_3 , розуміючи що його дружина залишалась у безпорадному стані, ухилявся від надання їй допомоги, хоча мав таку можливість.

Ухвалою від 14 травня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд у підготовчому засіданні.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив від 24 червня 2021 року, в якому він просив відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. З 2012 року і до часу смерті його дружина ОСОБА_4 тяжко хворіла, у неї почали відбуватися провали в пам`яті та через цукровий діабет вона втратила одну ногу. Тому він вимушений був повністю опікуватися про свою дружину, бо її донька ОСОБА_1 навідувала їх лише один раз на тиждень. Так, одного разу він, ОСОБА_3 , допомагав дружині, яку слід було тримати, дійти до вбиральні. Але не втримавшись на ногах, вони вдвох впали на підлогу і дуже сильно забилися. Невдовзі до них приїхала ОСОБА_1 та побачила синці на тілі ОСОБА_4 і звинуватила його в тому, що він навмисно побив її матір. Після цього ОСОБА_1 змінила замки на вхідних дверях в будинок та заборонила йому приходити до її матері в будинок, погрожуючи посадити його до в`язниці за побиття. Тому він, ОСОБА_3 , вважає, що позивач навмисно позбавила його можливості надавати допомогу дружині.

Інших процесуальних заяв по суті справи учасниками справи не подано.

У вступному слові позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. В своїх поясненнях вони посилалися на обставини, викладені в позові, та наголошували на тому, що відповідач ОСОБА_3 мав змогу допомагати своїй дружині ОСОБА_4 , яка перебувала у безпорадному стані, натомість завдав їй тілесних ушкоджень та пішов з сім`ї, переїхавши проживати до свого власного будинку. В подальшому відповідач не проявляв турботи про дружину та у доступі до будинку його ніхто не обмежував.

Відповідач ОСОБА_3 , виступаючи з промовою, заявив про незгоду з позовом, бо він не ухилявся від надання допомоги своїй дружині. ОСОБА_3 пояснив, що після ампутації ноги його дружина наполягала на тому, що буде пересуватися на протезі. Але у неї це не добре виходило, тому вона частіше просила, аби він допоміг стати їй на одну ногу, бо дружина хотіла самостійно відвідувати вбиральню. Так, одного разу, коли він допомагав дружині та тримав її, коли вона намагалася йти самостійно на одній нозі, вона не встояла і впала на цеберку, яка стояла на підлогу поряд з нею. Він, ОСОБА_3 , теж не встояв на ногах і впав на дружину. Згодом подібне повторилося, але він впав не на дружину, а поруч з нею. Через кілька днів після другого падіння до них прийшла ОСОБА_1 і, побачивши у матері синці на тілі, звинуватила його в тому що це він побив її матір. Після цього ОСОБА_1 викликала поліцейських, які на її вимогу примусово відвезли його до власного будинку на АДРЕСА_1 та ще й заборонили поверталися до будинку дружини. ОСОБА_3 також додав, що ОСОБА_1 забрала у нього ключі від будинку і погрожувала запроторити його до в`язниці, якщо він з`явиться в будинку її матері. І це після того, як він майже шість років допомагав дружині у побуті, від коли у неї стався інсульт, тоді як донька лише один раз на тиждень привозила до них їжу.

Представник відповідача ОСОБА_5 підтримав пояснення, надані відповідачем ОСОБА_3 , та в доповнення до повідомлених обставин, додатково пояснив, що відповідач не ухилявся від надання допомоги своїй дружині, хоча теж є людиною похилого віку, погано бачить та ходить. Але його безпідставно звируватися у побитті дружини і вигнали з будинку, після чого він не мав змоги опікуватися своєю дружиною.

Третя особа Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гонтаренко С.Л. в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час і місце проведення судового розгляду була повідомлена належним чином.

В судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26 червня 2006 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області.

Наявність запису про реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок ім`я ОСОБА_4 на час розгляду справи підтверджується також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 262117530 від 17 червня 2021 року.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 22 грудня 2020 року відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 5/2021, відкритої 12 січня 2021 року у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гонтаренко С.Л., після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини у шестимісячний строк звернулись ОСОБА_3 , чоловік померлого спадкодавця, і ОСОБА_1 , донька померлого спадкодавця.

Родинні відносини позивача ОСОБА_1 з померлої матір`ю ОСОБА_4 підтверджуються свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим Люботинською міською радою 11 травня 1976 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 , виданим Люботинським міським відділом ЗАГС 04 вересня 1993 року.

Перебування відповідача ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 на час її смерті підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 12 квітня 2005 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. На час реєстрації шлюбу ОСОБА_6 мала дівоче прізвище « ОСОБА_7 ».

Отже, позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 являються рівноправними спадкоємцями першої черги у праві на спадкування майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_4 , та вони обидва у належний спосіб прийняли спадщину, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ч. 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 18 жовтня 2021 року в справі № 205/4674/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З представленої позивачем виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 784 від 19 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 в період з 25 жовтня 2018 року і по 19 листопада 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Люботинська центральна міська лікарня» з діагнозом, зокрема, цукровий діабет 2 типу і гангрена лівої стопи і гомілки в початковій стадії; та їй 30 жовтня 2018 року проведено операцію з ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні 3 лівого стегна.

За інформацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Харківської області від 14 червня 2021 року, у період життя та лікування ОСОБА_4 страждала на чисельні хронічні хвороби, через які не могла самостійно забезпечувати умови свого життя і потребувала сторонньої допомоги і піклування; її стан вважається безпорадним.

З наведеного суд робить висновок, що принаймні з 19 листопада 2018 року ОСОБА_4 , з огляду на її вік та здоров`я, ускладнене хронічними хворобами, остаточно втратила можливість забезпечувати умови свого життя без постійної сторонньої допомоги, та її стан відтоді був безпорадний.

В позовній заяві ОСОБА_1 наголошувала на тому, що ОСОБА_3 30 вересня 2019 року побив її матір ОСОБА_4 , і про вчинене відповідачем кримінальне правопорушення вона подала заяву до поліції.

Так, з витребуваних від відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області матеріалів вбачається, що в Журналі єдиного обліку за вхід. № 7006 від 30 вересня 2019 року було зареєстровано повідомлення зі служби «102», заявник ОСОБА_1 , про те, що 30 вересня 2019 року о 19-02 за адресою: АДРЕСА_1 вітчим наніс тілесні ушкодження матері заявниці. Це повідомлення було оформлено у виді рапорту чергової частини відділення поліції, в якому зафіксований виїзд працівників поліції на місце події. До рапорту додана письмова заява ОСОБА_1 від 30 вересня 2019 року, складена нею на адресу керівника органу поліції, з проханням припинити перевірку за її зверненням до служби «102», бо вона ні до кого не має претензій та відмовляється від подання письмової заяви про вчинення злочину.

Досліджені документи суд не приймає як докази вчинення ОСОБА_3 протиправних дій по відношенню до спадкодавця ОСОБА_4 , оскільки винувать особи у вчиненні кримінального правопорушення може бути підтверджена лише вироком суду. З іншого боку позивач ОСОБА_1 мала процесуальну можливість домогтися в межах кримінального розслідування встановлення обставин, за яких її матері були спричинені тілесні ушкодження, фіксації наявних на тілі ОСОБА_4 тілесних ушкоджень та природу їх утворення, та чи був причетним до цих обставин відповідач ОСОБА_3 . Але ОСОБА_1 свідомо відмовилась від такого розслідування.

За ініціативою позивача та її представника в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Так, свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що підтримує дружні стосунки з ОСОБА_1 вже 25 років і знала, що її мати тяжко хворіла. Одного разу до неї в гості прийшла ОСОБА_1 і розповіла, що напередодні вона відвідувала свою матір ОСОБА_4 в її будинку та побачила на ній сліди побиття. Через це вона, ОСОБА_1 , викликала поліцію, бо була впевнена, що її матір побив чоловік ОСОБА_3 . Після завершення розповіді вона, ОСОБА_8 , на автомобілі відвезла ОСОБА_1 до її матері і допомогла занести в будинок каструлі з їжею. Хоча вона, ОСОБА_8 , майже одразу вийшла з будинку, але встигла побачити, що ОСОБА_3 вдома не було. Зі слів ОСОБА_1 вона дізналася, що ОСОБА_3 самостійно пішов з дому. Свідок ОСОБА_8 також пояснила, що в інших розмовах з ОСОБА_1 , остання скаржилась на те, що їй важко доглядати матір самотужки, хоча до випадку з побиттям матері ОСОБА_1 ніколи не скаржилась на поведінку ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_4 та навпаки, розповідала, що ОСОБА_3 розігріває дружині їжу перед вживанням.

Інший свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що померла ОСОБА_4 була рідною сестрою її чоловіка, та вона намагалася підтримувати спілкування з нею. Під час перебування ОСОБА_4 у лікарні, де їй ампутували частину ноги, вона, ОСОБА_9 , часто її навідувала, але жодного разу не бачила поряд з ОСОБА_4 її чоловіка. Вона, ОСОБА_9 , переконана, що ОСОБА_3 не мав бажання допомагати своїй дружині, бо у попередні роки ОСОБА_4 скаржилась їй, що чоловік її часто ображає. Після проведеної ампутації ОСОБА_4 майже не вставала з ліжка і вона, ОСОБА_9 , бачила її стан, бо навідувала її 1-2 рази на місяць. Востаннє вона приїздила в гості до ОСОБА_4 в травні 2020 року і до будинку зайшла самостійно, бо знала де на подвір`ї зберігаються ключі від будинку. Свідок ОСОБА_9 також пояснила, що їй відомо зі слів ОСОБА_3 , що поліція заборонила йому приходити до будинку своєї дружини, і що у нього немає власних ключів від будинку, а від жінки, яка проживає навпроти будинку ОСОБА_4 , вона дізналася, що ОСОБА_3 побив дружину, через що до будинку приїжджала поліція.

За ініціативою відповідача та його представника в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Так, свідок ОСОБА_10 пояснила, що була знайома з ОСОБА_4 ще з дитинства, але востаннє бачилася з нею ще до того, як їй ампутували ногу. Але її чоловік розповідав, що ОСОБА_3 годує дружину і намагається за нею доглядати. А ще від свого чоловіка вона, ОСОБА_10 , дізналася, що ОСОБА_3 вигнали з будинку і забрали у нього ключі. Після цього вона кілька разів намагалася відвідати ОСОБА_4 , але двері будинку їх ніхто не відчинив.

Допитана свідок ОСОБА_11 пояснила, що проживає навпроти будинку ОСОБА_4 та за її життя часто допомагала сусідці на її прохання, коли чоловіка не було вдома. Свідок ОСОБА_11 також пояснила, що іноді їй доводилось кликати на допомогу ще одну сусідку аби допомогти ОСОБА_4 в побуті чи встати з ліжка, бо та важила приблизно 130 кг. Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що від ОСОБА_1 дізналася про те, що ОСОБА_3 побив дружину. Вона бачила, як ОСОБА_3 вигнали з дому в присутності ОСОБА_1 , коли приїхала поліції, та навіть його речі на вулицю викинули. А так як ОСОБА_3 не міг одразу усі речі з собою забрати, вона, ОСОБА_11 , запропонувала, аби речі занесли до її подвір`я. Після того ОСОБА_3 поліцейська увезли з собою, а свої речі ОСОБА_3 забирав у неї ще протягом року. При зустрічі ОСОБА_3 розповів їй, що поліцейські заборонили йому повертатися до будинку дружини, та він пообіцяв їм цього не робити.

Інший свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що проживає на АДРЕСА_1 і знайомий з ОСОБА_3 понад 30 років, у нього він часто запитував про стан здоров`я ОСОБА_4 , бо теж хворіє на цукровий діабет. Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що в розмовах з ним ОСОБА_3 жалівся, що йому важко самому доглядати за дружиною після проведеної ампутації ноги, тоді як її донька ОСОБА_1 до них не приходить. Згодом, коли ОСОБА_3 повернувся до свого будинку на АДРЕСА_1 , від нього він дізнався, що його з будинку дружини вигнали поліцейські за заявою ОСОБА_1 , а повернутися він не може, бо йому в цьому перешкоджає ОСОБА_1 та її чоловік. Свідок ОСОБА_12 також підтвердив, що намагався відвідати ОСОБА_4 в її будинку, але від її сусідів, дізнався, що ОСОБА_1 нікого не пускає до будинку матері.

Оцінюючи показання, надані свідками, суд відмічає, жоден з них не підтвердив існування обставин, які б могли вказувати на те, що в період з 19 листопада 2018 року і до 30 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги дружині ОСОБА_4 , яка перебувала у безпорадному стані.

Позивач ОСОБА_1 в позові стверджувала, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги своїй дружині ОСОБА_4 в період з 30 вересня 2019 року і до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими та відхиляє їх, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами.

Проаналізувавши показання свідків та інші досліджені письмові докази в сукупності, суд прийшов висновку, що вони підтверджують ту обставину, що 30 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 в присутності працівників поліції примусово позбавила відповідача ОСОБА_3 права проживання та користування житловим будинком, в якому він на той час проживав зі своєю дружиною ОСОБА_4 , а також заборонила йому повертатися до будинку. Сприймаючи реально можливість настання для нього тяжких наслідків у разі порушення заборони, ОСОБА_3 був вимушений підкоритися та переїхати з усіма речами до свого будинку.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про умисну поведінку ОСОБА_3 , спрямовану на ухилення від надання допомоги дружині ОСОБА_3 , яка перебувала у безпорадному стані, та того, що ОСОБА_3 мав можливість надавати необхідну для його дружини допомогу в побуті та самообслуговуванні в місці її перебування.

До того ж відсутні докази того, що ОСОБА_1 , взявши на себе після 30 вересня 2019 року повну опіку над матір`ю, не спроможна була забезпечити потреби матері без допомоги з боку ОСОБА_3 , і що вона зверталась до ОСОБА_3 за допомогою у догляді за ОСОБА_4 , а той вій свідомо відмовив в цьому.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки їх обґрунтованість не доведена належними, допустимими і достовірними доказами

В межах підготовчого провадження в справі ухвалою від 14 червня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. вчиняти дії в спадковій справі № 5/2021 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Люботин, до вирішення по суті даної справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, застосовані заходи забезпечення позову слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1220, 1224, 1261, 1269 ЦК України, ст.ст. 10-13, 77-81, 141, 158, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді заборони приватному нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко Світлані Леонідівні (адреса: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 43) вчиняти дії в спадковій справі № 5/2021 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Люботин, застосовані ухвалою від 14 червня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко Світлана Леонідівна, адреса здійснення діяльності: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 43.

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено

04 лютого 2022 року.