ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1736/20Головуючий у 1-й інстанції Запорожець Л. М.
Провадження № 22-ц/817/117/22 Доповідач - Гірський Б.О.
Категорія - 312000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І. ,

позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №608/1736/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2020 року, ухваленого суддею Запорожець Л.М., повний текст якого складено 03.12.2020 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз про захист прав споживача на вільний вибір товарів і послуг, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз (ПрАТ Тернопільгаз) про захист прав споживачів шляхом визнання незаконними дій постачальника природного газу щодо нарахування йому 380,62 грн. за послуги розподілу газу.

Свої вимоги мотивував тим, що він одержує з липня 2017 року послуги з постачання природного газу на підставі договору про надання послуг з газопостачання, укладеного із ТОВ Тернопільоблгаз на основі типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕП) від 30 вересня 2015 року №2500.

Із жовтня 2018 року споживання природного газу за його волевиявленням припинилося.

Оскільки з засобів масової інформації йому стало відомо про те, що починаючи з 01.01.2020 року оплата за постачання природного газу розділена на два окремих платежі: оплату за газ як товар та оплату за його розподіл (доставку, транспортування) до споживача, він звернувся 06.04.2020 року через урядовий контактний центр на урядову «гарячу лінію» із клопотанням до Чортківського управління з експлуатації газового господарства публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Терпопільгаз" про звільнення його від оплати за послуги розподілу природного газу до належного йому будинковолодіння, з тим обґрунтуванням, що в будинку ніхто не проживає і природний газ не споживається, користуватися послугами постачальника природного газу тимчасово не бажає.

Однак у задоволенні такого клопотання йому було відмовлено.

Крім того відповідач, з посиланням на пункт 4 глави 6 Кодексу газорозподільних систем, який затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 зобов`язав його оплатити річну замовлену потужність на рівні 314 куб.м газу, у зв`язку з відсутністю споживання природного газу протягом усього попереднього газового року домогосподарством, власником якого він є.

З метою уникнення примусового від`єднання його будинковолодіння від газорозподільної системи, а його видалення з реєстру споживачів, змушений був сплатити кошти за розподіл 314 куб.м газу в розмірі 380 грн. 62 коп.

Вважає рішення відповідача щодо відмови у звільненні від оплати за послугу розподілу природного газу і вимоги відповідача щодо оплати вказаної послуги неправомірними, протиправними, такими, що порушують вимоги законодавства. Відповідач, примушуючи його придбавати так звану "річну замовлену потужність" (в об`ємі 314 куб.м газу), непотрібного йому асортименту, на яку він не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання, порушує його право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час, право на свободу вибору продукції та на свободу волевиявлення.

Звертає увагу на те, що підприємницька діяльність відповідача є нечесною та агресивною, а правочини, які здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

На підставі наведеного просив суд визнати рішення відповідача №03/467 від 23.04.2020 року протиправним; зобов`язати відповідача відшкодувати йому 380,62 грн. (з врахуванням комісії - 381,62 грн.) протягом 30 днів із моменту набрання рішенням суду законної сили, у той же самий спосіб, яким було здійснено оплату; заборонити відповідачу примушувати його придбавати послугу з розподілу газу у такому об`ємі газу (річної замовленої потужності), який не відповідає волі або волевиявленню позивача (споживача); зобов`язати відповідача розраховувати вартість послуги з розподілу газу, виходячи з такого об`єму газу, який буде відповідати фактичному споживанню, згідно із показів лічильника газу позивача (споживача).

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що його, як споживача, зобов`язано придбавати і оплачувати послугу розподілу газу у кількості 314 куб.м газу на рік за замовчуванням, тобто без врахування його згоди (волевиявлення), без врахування того, чи потрібна йому така послуга, чи дійсно він прийняв газ у визначених об`ємах, чи він проживає у будинковолодінні та чи користується цією послугою.

Зазначає, що ч.8 ст.18 ЗУ Про захист прав споживачів передбачено, що двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача, тому суд першої інстанції повинен був застосувати вказану статтю до даних правовідносин.

Звертає увагу суду на те, що НКРЕКП не має права видавати обов`язкові для виконання споживачами рішення, тому положення Договору, що містять такі приписи прийняті поза межами наданих повноважень НКРЕКП та у спосіб, що не передбачений законом.

Згідно аналізу п.4 ч.5 ст.19 ЗУ Про захист прав споживачів вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання є агресивною формою підприємницької практики та забороняється. Відповідач зловживає своїм монопольним становищем на ринку розподілу газу та примушує споживача придбавати його послугу у кількості, яку не визначає споживач. Такі умови договору є несправедливими і містять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків споживача.

Вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оплату у розмірі 381,62 грн. ним проведено добровільно, оскільки він здійснив її лише для уникнення негативних наслідків у вигляді неправомірного відключення його будинку від газорозподільної системи.

Оскільки оплата була проведена позивачем за ненадану послугу, то відповідач фактично безпідставно набув кошти та завдав споживачеві збитків, які підлягають відшкодуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз (далі ПрАТ Тернопільгаз) зазначає, що відповідно до ст. 40 Закону України Про ринок природного газу та Кодексу газорозподільних систем між сторонами, згідно заяви-приєднання ОСОБА_1 від 20.07.2017 року, укладено договір розподілу природного газу, який є публічним та укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 р.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Зазначає, що тарифи, вартість послуг, які надаються ПрАТ Тернопільгаз, та порядок оплати, встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Звертає увагу на те, що Постанова НКРЕКП №3040 від 24.12.2019 р., якою встановлено тарифи на послуги з розподілу природного газу та Кодекс газорозподільних систем позивачем не оскаржувались, є чинними та обов`язковими для виконання сторонами. Крім того відсутні звернення щодо припинення договору та механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи.

Вважає вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими.

ОСОБА_1 подав заперечення на відзив ПрАТ Тернопільгаз, в якому вказує, що частина умов договору зобов`язує споживача придбавати продукцію за замовчуванням, тобто без волевиявлення споживача, а інша частина умов договору, навпаки, забороняє таку підприємницьку діяльність відповідача і наголошує, що потрібно враховувати як волю споживача під час придбання продукції у зручний для нього час так і факт того, чи дійсно споживання відбувається в натурі.

Зазначає, що відповідно до ч.4 ст.698 ЦК України умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними, тобто відповідач керується нікчемними умовами договору.

Щодо твердження відповідача про чинність правових актів, вказує, що не лише чинність правового акта є визначальною під час вирішення питання щодо належного застосування такого акта, а його відповідність Конституції та законам України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в її межах, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заперечення на відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ПрАТ «Тернопільгаз», як оператор газорозподільних систем (Оператор ГРМ), здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, виданої Національною комісією з державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Постанова № 815 від 19 червня 2017 року).

Відповідно до вказаної ліцензії на території проведення діяльності ПрАТ «Тернопільгаз» є суб`єктом природних монополій, зведений перелік яких ведеться Антимонопольним комітетом України.

Згідно заяви-приєднання від 20.07.2017 року, між ПрАТ «Тернопільгаз" та ОСОБА_1 , укладено договір розподілу природного газу за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженою Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року (а.с.8).

ОСОБА_1 було присвоєно персональний код ідентифікації споживача, як суб`єкта ринку природного газу (ЕІС-код: 56ХМЗ1Р068584943) та відкрито особовий рахунок за адресою будинковолодіння (№ НОМЕР_1 ), за реквізитами якого він до 01 жовтня 2018 року здійснював відповідні оплати за постачання природного газу.

Починаючи з 01жовтня 2018 року споживання газу за його волевиявленням припинилось.

06.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Чортківського УЄГГ ПрАТ «Тернопільгаз» з клопотанням, у якому зазначив, що не погоджується здійснювати оплату за розподіл природного газу, оскільки така вимога суперечить нормам чинного законодавства (а.с.9).

З відповіді ПрАТ «Тернопільгаз» № 03/467 від 23.04.2020 року вбачається, що єдиною правовою підставою для відсутності оплати за надані послуги з розподілу природного газу є механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи та припинення діючого договору, в тому числі вилучення ЕІС-коду споживача та виключення з реєстру діючого постачальника (а.с.11-13).

21.05.2020 року ОСОБА_1 було сплачено ПрАТ Тернопільгаз за послугу з розподілу газу грошові кошти в сумі 381 грн. 62 коп. (з врахуванням комісії 1 грн.), що стверджується дублікатом квитанції № 0.0..1 (а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених позовних вимог, так як укладений між сторонами договір розподілу природного газу є чинним та позивачем, на виконання умов вказаного договору, добровільно сплачено відповідачу кошти в розмірі 380 грн. 62 коп.

Колегія суддів не погоджується в повному обсязі із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення сплачених коштів за послуги розподілу природного газу не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

У пункті 1 частини другої цієї статті визначено, зокрема, що виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор ГРМ, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За частиною першою статті 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

01 жовтня 2015 року введено в дію Закон України Про ринок природного газу, яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу держав сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Вказаними законодавчими актами впроваджено розмежування послуг та обов`язків оператора газорозподільної системи та постачальника природного газу.

Після виокремлення послуги з розподілу природного газу, ціна природного газу, що сплачується побутовими споживачами (постачання), зменшується на розмір тарифу на послуги розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Так, за змістом пунктів 1.1, 1.2 Типового договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України Про ринок природного газу і Кодексу ГРС.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання до цього Договору та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 2.1 Типового договору розподілу природного газу (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) передбачено, що за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 Договору в редакції чинній на час виникнення правовідносин).

Сторонами у справі не заперечується, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 та споживачем послуги з постачання природного газу.

З жовтня 2018 року ним не здійснюється споживання газу за вказаним домоволодінням.

Спонукаючи ОСОБА_1 в квітні 2020 року до оплати 380,62 грн. за попередній газовий рік, відповідач виходив з відсутності споживання природного газу споживачем та/або його об`єктом протягом усього попереднього газового року та встановленої річної замовленої потужності споживача (його об`єкта) за замовчуванням на рівні 314 куб.м газу, з посиланням на п. 4 глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем.

Разом з тим, ПрАТ Тернопільгаз не врахував, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №580 від 06.03.2020 року, якою внесено зміни у пункт 4 глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем та визначено, що за відсутності споживання природного газу споживачем та/або його об`єктом протягом усього попереднього газового року, річна замовлена потужність споживача (його об`єкта) за замовчуванням встановлюється на рівні 314 куб.м набула чинності з 01.01.2021 року і відповідно не може стосуватися оспорюваного періоду.

Так, Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001).

Оскільки на час виникнення спірних правовідносин Кодекс газорозподільних систем не містив норми про оплату споживачем річної замовленої потужності за замовчуванням за відсутності споживання природного газу споживачем та/або його об`єктом протягом усього попереднього газового року, тому сплачені ОСОБА_1 кошти в розмірі 381,62 грн. є коштами, які набуті без достатньої правової підстави і підлягають стягненню з ПрАТ Тернопільгаз в порядку глави 83 ЦК України.

Що стосується інших вимог позивача, а саме щодо: заборони відповідачу в майбутньому примушувати його, як споживача придбавати послугу з розподілу газу за замовчуванням, виходячи з річної замовленої потужності; зобов`язання відповідача розраховувати в майбутньому вартість послуги з розподілу газу, виходячи з такого об`єму газу, який буде відповідати фактичному споживанню, згідно із показів лічильника газу, то суд першої інстанції вірно відмовив у їх задоволенні, оскільки такий спосіб захисту чинним законодавством не передбачений.

Так, статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Тому, з урахуванням положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи такі пред`явлені позивачем вимоги, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, а не право, яке може бути порушене в майбутньому.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення сплачених коштів за послуги розподілу природного газу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Врешті судове рішення слід залишити без змін.

Судові витрати слід покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2020 в частині відмови у стягненні сплачених коштів за послуги розподілу природного газу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз (46006, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Чернівецька, 54, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) сплачені ним кошти за послуги розподілу природного газу в розмірі 381 грн. 62 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Бершадська Г.В.