Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, у складі: судді Верзун О.П., за участю секретаря судового засідання Качановської О.Ф., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Іваненко Т.Л., розглянувши у відкритому судового засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до відокремленого підрозділу «Рокитнівський фаховий медичний коледж» Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача - Відокремленого підрозділу «Рокитнівський фаховий медичний коледж» Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи з 08.11.2021 за № 120-к від 5 листопада 2021 року, поновлення її на раніше займаній посаді чергової гуртожитку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 08 листопада 2021 року, а також судові витрати у справі. В обґрунтування позову зазначила, що через відсторонення від роботи внаслідок відмови від щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, порушено її право на працю, гарантоване Конституцією України, при цьому, відсторонення суперечить приписам статті 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Тому, що відсторонення від роботи можливе у випадках, передбачених законодавством, про що оголошується в наказі або розпорядженні керівника і про це працівник повинен бути повідомленим. Такої підстави відстронення, як відмова від щеплення чи відсутність сертифіката про вакцинацію ст. 46 КЗпП України не передбачає; будь-якого іншого нормативно-праововго акта, який би надав право роботодавцю відсторонювати від посади працівника за відсутності щеплення від COVID-19 немає.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Боярчук Ж.В. в обгрунтування поданої позовної заяви доповнила, що згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

З посилання на положення ч. 3 та ч. 4 ст. 12 Закону зазначає, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Таке рішення відсутнє, у зв`язку з чим просила задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 позовну заяву залишено без руху;

07 грудня 2021 року відкрито провадження у справі.

23 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує позовні вимоги з наступних підстав. У вересні 2021 року відповідач двічі провів адміністративні наради з трудовим колективом коледжу щодо стану вакцинації, на яких позивач не була присутня. Завідуючою гуртожитком доведено до відома позивача про необхідність щеплення проти коронавірусної інфекції.

25.10.2021 року від позивача ОСОБА_2 надійшла заява щодо дискримінації її у сфері праці з посиланням на те, що від неї вимагається розкриття лікарської таємниці. Проте, оскільки сертифікат про щеплення є документом, що підтверджує лише факт вакцинації і не несе інформації щодо хвороби чи іншого, а тому інформація, що міститься у ньому не підпадає під ознаки лікарської таємниці та не є розповсюдженням персональних даних.

5 листопада 2021 року ОСОБА_2 повідомили, що у разі ненадання документа про отримання щеплення або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до медичного переліку протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень її з 08.11.2021 року відсторонять від роботи без збереження заробітної плати. З цим повідомленням позивач знайомилась, проте відмовилась підписати, про що складено акт від 05.11.2021р. Позивач не надала відповідачу ні сертифікату про проходження одовязкового щеплення, ні іншого документу або довідки про абсолютні протипоказання. У зв`язку з цим, 05.11.2021 року відділом кадрів коледжу видано наказ № 120-к згідно якого позивача відсторонено від роботи.

Відсторонення від роботи на підставі ст.46 КЗпП України відповідач вважає законним та таким, що відповідає ст.10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я», ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також положенням п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2021 року за № 1236.

З цих підстав представник відповідача - Іваненко Т.Л. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог та надала аналогічні пояснення.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Сторони у справі перебувають у трудових правовідносинах; спірні відносини виникли з трудових, які урегульовані нормами КЗпП України, а також іншими нормативно правовими актами, що застосовуються до трудових відносин.

Встановлено, що «Рокитнівський фаховий медичний коледж» є відокремленим підрозділом Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради та здійснює діяльність : « 85.42 Вища освіта, 85.59 Інші види освіти…», що підтверджується Витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань ( а.с. 37-38).

Позивач з 07.10.2009 прийнята на роботу та працює у відокремленому підрозділі «Рокитнівський фаховий медичний коледж» Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради черговою гуртожитку (а.с.11-14,15) .

Як вбачається з протоколів адміністративних нарад з трудовим колективом № 2 від 09.09.2021 та № 3 від 16.09.2021 на завідуючу гуртожитком ОСОБА_4 покладено обов`язок довести до відома працівників, які були відсутні, в тому числі і позивачу, інформацію про необхідність щеплення та повноваження керівництва закладу щодо відсторонення працівника від роботи (а.с. 39-40). Наведеним спростовується доводи представника позивача про те, що ОСОБА_4 не була уповноваженою довести до відома чергової гуртожитку ОСОБА_2 інформацію, озвучену на адміністративних нарадах, на яких остання була відсутня.

Як вбачається з доповідних зав гуртожитком ОСОБА_4 від 10.09.2021 та 22.09.2021 чергову гуртожитку ОСОБА_2 , яка є позивачем у справі, було повторно повідомлено про необхідність щеплення проти коронавірусної інфекції та необхідність подання документу на підтвердження навності профілактичного щеплення або довідки про абсолютні протипоказання. (а.с. 41-42).

З наведеного суд дійшов до переконання, що позивачу ОСОБА_2 було доведено уповноваженою зі сторони роботодавця особою - завідуючої гуртожитком ОСОБА_4 про необхідність надання нею документу про щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні проти покази до такого щеплення. А відтак, не заслуговують на увагу твердження представника позивача про те, що позивач не була обізнана щодо інформації, яка була предметом обговорення на нарадах з колективом, оскільки через характер роботи (працює позмінно, а відтак не повинна була приходити на наради у свій вихідний день, а так само не могла залишити місце свого чергування у робочі дні) та неналежне повідомлення про час та місце цих нарад (оскільки відсутні належні письмові підтвердження про те, її було повідомлено про такі заходи). Крім того, представник відповідача пояснив у судовому засіданні, що про всі заходи, що проводяться у навчальному закладі працівники повідомляються шляхом розміщення відповідної інформації на стенді у навчальному закладі із вільним доступом до нього та повідомлення у вайбері.

Про ту, обставину, що позивач була обізнаною про ті заходи, що вживаються відповідачем на недопущення поширення інфекційного захворювання SARS-CoV-2 у навчальному закладі свідчить і те, що остання 22 жовтня 2021 року звернулась до відповідача із письмовою заявою про тиск на неї з приводу розкриття медичної таємниці та погроз відстронення від роботи. Цією ж заявою позивач відкликала згоду на обробку персональних даних та заборонила втручатися в її особисте життя, вимагати будь-які медичні довідки стостно питань здоров`я. А тому такі вимоги розціює як дискримінацію її прав у сфері праці (а.с.43).

На вказане позивачу надано письмове роз`яснення положень наказу МОЗ № 2153 від 04.10.2021року «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівник яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», Постанови КМУ№1236 від 09.12.2021 року «Про встановленя карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідь на своє звернення за № 825 від 28.10.2021 позивач отримала поштою, що не заперечувалось її представником (а.с.44).

05.11.2021 року ОСОБА_2 повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19, в якому зазначалось про обов`язковість щеплення від СОVID-19 для працівників закладу освіти на період дії карантину. В прохалній формі пропонувалось надати документ, що підтверджує неявність такого щеплення або довідку про абсолютні протипоказання до нього. Разом з тим, повідомлено, що в разі ненадання одного із вказаних документів з 08.11.2021 позивача відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та наслідки відсторонення (а.с. 45).

Проте, позивач відмовилась від підпису у повідомленні, про що на звороті зроблено застереження та в присутності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 складено акт (а.с.46).

05 листопада 2021 року т.в.о. директора відокремленого підрозділу «Рокитнівський фаховий медичний коледж» Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної радиВ. Кравець видано Наказ (розпорядження) № 120-к від 05.11.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 », з яким позивач та її представник не погоджуються (а.с. 47).

Так, представник позивача вважає оспорюваний наказ (розпорядження) незаконним, оскільки наявні в його реквізитах суперечності ставлять під сумнів факт ознайомлення ОСОБА_2 з цим наказом, а саме: наказ датований 05.11.2021року, містить розпорядження про відсторонення її від роботи з 08.11.2021 року.

Проте, вказані доводи спростовуються наявністю у наказі особистого підпису ОСОБА_2 з відміткою про її ознайомлення.

Вказану обставину представник відповідача підтвердила та пояснила, що з наказом позивач дійсно ознайомлювалась особисто у день її відсторонення, тобто, з 08.11.2021, оскільки до цієї дати ні сертифікату про щеплення, ні довідки про абсолютні протипоказання до щеплення проти СОVID-19 адміністрації коледжу вона не надала, хоча мала достатньо для цього часу. Про причини, що перешкоджають надати будь-який з документів не повідомляла. Про наявність будь-яких протипоказів до вакцинації також не повідомляла.

Розбіжності у датах, на які посилається представник позивача пояснює тим, що документ, надісланий на адвокатський запит за вих. № 847 від 10.11.2021 року і є копією наказу № 120-к, який було виготовлено у зв`язку з надходженням адвокатського запиту, а тому в ньому зазначено дату виготовлення копії - 10.11.2021.

Представник позивача наполягала на наявності у її довірительки одного з аутоімунних захворювань, яке може бути протипоказанням до щеплення проти СОVID-19, однак у судовому засіданні підтвердила, що за медичним обстеженням для встановлення протипоказання за медичним критерієм та отримання довідки про абсолютні протипоказання до щеплення проти СОVID-19 позивач не зверталась через те, що не вбачала у цьому потреби.

Отже, судом встановлено, що на момент розгляду справи документальне підтвердження наявності протипоказань до щеплення проти СОVID-19 у позивача відсутнє.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було вжито заходів аби довести до відома позивача інформацію про те, що він, як працівник закладу освіти, для допуску до виконання своїх трудових обов`язків має вакцинуватися проти COVID-19, а у випадку ухилення чи відмови від вакцинації та за умови відсутності підтвердження протипоказань до вакцинації підлягає відстороненню від роботи.

Оскаржуваний наказ виданий відповідно до ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 №1236, п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та містить посилання на його тимчасовість (строковість), а також у ньому зазначено, що відстронення має місце без збереження заробітної плати.

Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

З аналізу ст.46 КЗпП України суд дійшов висновку про те, що законодавець у диспозиції виклав норму таким чином, що власник або уповноважений ним орган вправі відстронити працівника від роботи і в інших випадках, визначених законодавством.

В свою чергу, поняття законодавства є ширшим поняття закону і включає в себе, в тому числі, й підзаконні нормативно-правові акти.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Таким органом, відповідно до Постанови КМУ №267 від 25.03.2015р. «Про затвердження Положення про Міністерство охорони здоров`я України» визначено Міністерство охорони здоров`я України.

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Крім того, у цьому ж наказі наявне офіційне застереження: відповідно до примітки обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

Наказ МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 пройшов державну реєстрацію Мінюстом, відповідно до підпункту 1 пункту 11 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12 квітня 2005 року № 34/5 державна реєстрація нормативно-правового акта здійснюється, якщо нормативно-правовий акт відповідає Конституції та законодавству України.

В преамбулі Наказ містить посилання на ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України та метою його прийняття є забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики.

Доказів зворотнього на момент розгляду спору стороною позивача не надано.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що Наказ МОЗ України №2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 року за №1306/36928 не відповідає Конституції та законодавству України.

Постановою КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» саме на керівників державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій покладено обов`язок забезпечити:

-контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 р. № 2153. (пп.1п.41-6)

- відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України,частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.(пп.2п.41-6).

Разом з тим, відповідно до пп.3п. 41-6 Постанови № 1236 на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відтак, суд встановиши всі обставини справи, дійшов до переконання, що відповідач, видавши оспорюваний наказ, застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки був зобов`язаний діяти саме у такий спосіб відповідно до вище наведених нормативно - правових актів чинного законодавства України, а не діяв на власний розсуд.

В іншому разі, якщо поведінка роботодавця суперечила б вимогам законодавства, керівник підпадав би під дію ст. 44-3 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, відсторонення від роботи працівників закладів освіти через їх відмову або ухилення від проходження вакцинації від короновірусної хвороби COVID-19 на термін до усунення причин такого відсторонення та ненаданням відповідних медичних довідок щодо наявності відповідних протипоказань є правомірним та відповідає вимогам чинного трудового законодавства. Вакцинація є умовою допущення працівника до виконання своїх трудових фукцій.

Таким чином, у випадку, якщо працівник відмовляється або ухиляється від профілактичного щеплення, або не надав медичного висновку про наявність проти показів щодо щеплення,- він підлягає відстороненню від виконання своїх професійних обов`язків, але не звільненню і таке відстронення не є заходим дисциплінарної відповідальності.

Відстронення від роботи не є підставою для повного припинення трудовго договору, оскільки при цьому, трудовий договір з працівником не припиняється та не розривається, а за працівником зберігається робоче місце.

З огляду на що суд приходить до висновку, що вимога про поновлення позивач на займаній посаді є безпідставною. Одночасно суд звертає увагу, що відстронення від роботи не є звільненням працівника з роботи та займаної посади, а відтак твердження представника позивача про те, що позивач не отримала наказ у день його видання не заслуговує на увагу, оскільки в цьому разі вимоги ст. 47 КзпП України на роботодавця не поширюються.

Оскільки вакцинація від COVID-19 є добровільною, працівник самостійно вирішує та обирає можливий варіант своєї поведінки, а відтак покладення відповідальності на роботодавця за прийняті працівником рішення не може відповідати принципу справедливості, тому діюче законодавство у разі відсутності обов`язкової вакцинації або ненадання відповідних медичних довідок щодо наявності відповідних протипоказань до щеплення дозволяє відсторонювати таких працівників без нарахування та подальшої виплати заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу, а оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Таким чином, положення Постановою КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» щодо оплати праці відсторонених працівників не суперечить положенням вказаного Закону та ст.94 КЗпП України.

Таким чином, вирішуючи вказану вимогу, суд керується роз`ясненнями Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18, відповідно до яких відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонення працівників освіти, які не мають профілактичного щеплення від виконання ними своїх трудових обов`язків є заходом забезпечення державою безпеки життя і здоров`я всіх інших учасників, задіяних у сфері надання освітянських послуг, і , насамперед, дітей. А тому, втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на вимогах закону, та наслідки у вигляді відстронення, що є також певною мірою втручання у трудові права за наведених обставин є пропорційним та виправданим, оскільки метою такого втручання є попередження поширення інфекційного захворювання не лише серед працівників та дітей закладу вищої освіти, а серед населення вцілому, у зв`язку з чим не може розцінюватись судом як таке, що порушує статтю 8 Конвенції.

Відтак, наказ про відстронення прийнятих у межах чинного законодавства, що свідчить про його правомірність та законність. Тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його скасування, з огляду на що позовні вимоги, в тому числі і похідні, не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.258-273, 351 - 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_2 до відокремленого підрозділу «Рокитнівський фаховий медичний коледж» Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 23.03.1998 Рокитнівським РС УМВС України в Рівненській області.

Відповідач: Відокремлений підрозділ «Рокитнівський фаховий медичний коледж» Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради: 34200, Рівненська область, Сарненський (ліквідований Рокитнівський) район, смт Рокитне, вул. Незалежності, 8, .

Повне рішення виготовлено 01.02.2022 року .

Суддя :