Справа № 431/4503/21
Провадження №2/431/104/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 р. м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Пелиха О.О.,

за участю секретаря с/з Бітарової В.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якому просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала його матері ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_4 . Після смерті матері залишилася спадщина, складовими якої є дві земельних ділянки, право на земельну частку (пай) і Ѕ частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 11 лютого 2019 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу було заведено спадкову справу. 13 листопада 2019 року він з братом ОСОБА_3 уклали договір про поділ спадкового майна яке залишилося після смерті нашої матері, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав дві земельних ділянки і право на земельну частку (пай), а він отримав Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 16 листопада 2019 року звертався до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину житлового будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , однак не зміг оформити спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно, що підлягає спадкуванню - Ѕ частину вищевказаного будинку, про що отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ѕ частина цього будинку належить його тітці - відповідачці ОСОБА_2 на підставі рішення суду. Інша Ѕ частина будинку належала його померлій матері на підставі запису у погосподарській книзі.

У підготовче засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно, надали суду заяву в якій просили суд розглянути справу без їх участі, позов визнали в повному обсязі.

Враховуючи положення ч.3 ст.200 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження, оскільки відповідач позов визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Курячівка Старобільського району Луганської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_4 . У 1999 році у зв`язку з одруженням мати змінила своє прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_4 ».

Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, складовими якої є дві земельних ділянки, право на земельну частку (пай) і Ѕ частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

11 лютого 2019 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Басовою О.В. було заведено спадкову справу за заявою позивача про прийняття спадщини після смерті матері, також заявами про відмову від спадщини ОСОБА_7 (матері померлої) і чоловіка померлої - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 подав заяву про прийняття спадщини ОСОБА_3 ..

13 листопада 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про поділ спадкового майна, яке залишилося після смерті матері, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав дві земельних ділянки і право на земельну частку (пай), а позивач - Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

16 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Басової О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проте не зміг оформити спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно, що підлягає спадкуванню - Ѕ частину вищевказаного будинку, про що отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ѕ частина цього будинку належить відповідачці ОСОБА_2 на підставі рішення суду.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно - відомості про об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер майна 17361369, власник ОСОБА_2 , частка власності - 1/2, підстава виникнення права власності - рішення суду №2-1113, 02.08.2007, Старобільський районний суд.

Інша Ѕ частина будинку належала померлій на підставі запису у по господарській книзі.

Згідно довідки Курячівської сільської ради Старобільського району Луганської області № 554 від 17.10.2019 р., за ОСОБА_4 згідно запису в по господарській книзі №5, особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 числиться Ѕ житлового будинку.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 18.11.2015 року № 6-350цс15, зазначив, що порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Застосування ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР без з`ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи - колгоспний двір є помилковим.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 року №533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української РСР від 25.12.1974 року №3377-VІІІ «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками щодо ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 під № 5-24 / 26, і Вказівками щодо ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Згідно правової позиції ВСУ від 18.12.2013 року у справі №6-137цс13 у 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У силу ст. 529 ЦК УРСР (1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

З урахуванням наведеного, суд вважає позов законним обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, він не порушує питання про стягнення з відповідачів судового збору, а сам суд не може вийти за межі позову.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 200, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963р.), суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Пелих