Дата документу 25.01.2022 Справа № 317/1270/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1270/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/198/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К., заінтересована особа: ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначали, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. перебуває виконавче провадження № 62159569 про звернення стягнення на предмет іпотеки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

22 травня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника відповідно до якої арештовано іпотечне майно.

05 червня 2020 року приватним виконавцем отримано від відділу ЦНАП Широківської сільської ради інформацію з якої вбачається, що в іпотечному майні зареєстровано 3 особи, в т.ч. неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 грудня 2020 року приватний виконавець звернувся із відповідним зверненням до Широківської сільської ради про надання дозволу на реалізацію іпотечного майна боржника ОСОБА_1

18 березня 2021 року на адресу АТ «Райффайзен Банк Аваль» від приватного виконавця надійшло повідомлення про неможливість звернення стягнення на іпотечне майно у зв`язку з відмовою Служби у справах дітей Широківської сільської ради у наданні дозволу на реалізацію іпотечного майна.

Скаржник вважає, що факт наявності зареєстрованих неповнолітній осіб не є підставою для неможливості у звернення стягненні на майно, яке передано в іпотеку оскільки абз. и) п. 5.1. Договору іпотеки було визначено, що Іпотекодавець - ОСОБА_1 , стверджує, що за адресою місцезнаходження Предмета іпотеки не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні особи, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користуватися Предметом іпотеки. Ухиляючись від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та з метою перешкоджання у зверненні стягнення на іпотечне майно, Боржник свідомо та умисно зареєстрував без відома та згоди Банку в період дії Іпотеки неповнолітню особу. Згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Натомість, неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час укладення Іпотеки не був зачатий, народжений, та відповідно, не був зареєстрованій в іпотечному майні, не мав права користування ним.

Окрім наведено, із звернення приватного виконавця до Широківської сільської ради, вбачається, що за боржником зареєстровано інше житлове майно - квартира АДРЕСА_2 . Отже, у ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина є можливість проживати в іншому житловому приміщенні. Однак, боржник всіляко ухиляється від виконання зобов`язань встановлених судовим рішенням, без згоди Банку зареєстрував неповнолітню особу, а Служба у справах дітей Широківської сільської ради взагалі не розглядала питання щодо перевірки можливості проживання неповнолітньої особи у квартирі, яка належить його батькові - ОСОБА_1 .

У свою чергу приватний виконавець не вчинив належних дій щодо передачі іпотечного майна на реалізацію, а посилання на відсутність згоди комісії з питань захисту прав дитини не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що вищенаведені обставини порушують право та інтерес стягувача, на виконання судового рішення та отримання грошових коштів за рахунок іпотечного майна, АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд

- визнати протиправним бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. щодо невжиття заходів звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. вчинити дії щодо звернення стягнення на нерухоме майно відповідно до виконавчого листа Запорізького районного суду Запорізької області № 317/1270/15-ц від 03 червня 2016 року.

Ухвалою Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» поновлено строк на подання скарги на бездіяльність приватного виконавця.

Скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль», заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов К.К., ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця задоволено.

Визнано протиправним бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. щодо невжиття заходів звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. вчинити дії щодо звернення стягнення на нерухоме майно відповідно до виконавчого листа Запорізького районного суду Запорізької області № 317/1270/15-ц від 03 червня 2016 року.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на постанову Верховного Суду від 08 червня 2021 року по справі № 607/8145/18, оскільки з її змісту вбачається, що вона стосувалася добровільного відчуження житлового будинку, в якому був зареєстрований неповнолітній онук власниці. І цей спір не стосувався звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто інших правовідносин.

Навпаки, Верховний Суд в постанові 18 березня 2021 року в справі № 164/1145/20, провадження № 61-218св21 зробив висновок, що враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2020 року в справі № 303/3043/19 (провадження № 61-8347св20), від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав того,що приватний виконавець діяв в межах своїх повноважень,передбачених Законом України « Про виконавче провадження «,представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого:

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено що, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2020 р. № 62159569, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов К. К. здійснює примусове виконання виконавчого листа Запорізького районного суду Запорізької області № 317/1270/15-ц від 03.06.2016 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 14.12.2006 р. Банковською Ю.В., приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за № 4583, предметом якого є житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 014/17-46/23-55 від 14.12.2006 р., що станом на 09.06.2015р. складається з заборгованості за кредитом в сумі 14813,93 доларів США, з заборгованості за відсотками в сумі 2563,31 доларів США та пені за прострочення виконання зобов`язань в сумі 8929,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку пені становить у гривневому еквіваленті суму 188444,61 грн.

22.05.2020 р. приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника відповідно до якої арештовано іпотечне майно.

05.06.2020 р. приватним виконавцем отримано від відділу ЦНАП Широківської сільської ради інформацію з якої вбачається, що в іпотечному майні зареєстровано 3 особи, в т.ч. неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.12.2020 р. приватний виконавець звернувся із відповідним зверненням до Широківської сільської ради про надання дозволу на реалізацію іпотечного майна боржника ОСОБА_1

18.03.2021 р. на адресу АТ «Райффайзен Банк Аваль» від приватного виконавця надійшло повідомлення про неможливість звернення стягнення на іпотечне майно у зв`язку з відмовою Служби у справах дітей Широківської сільської ради у наданні дозволу на реалізацію іпотечного майна.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції врахував висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 08 червня 2021 року по справі № 607/8145/18 (провадження № 61- 249св20), за яким суд дійшов наступних висновків: «Системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх. Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір ю) або ж особою, яка замінює останніх. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження № 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61- 29000св18), на яку послався суд апеляційної інстанції.

З наведених висновків Верховного Суду вбачається, що згода органу опіки та піклування необхідна лише в разі відчуження житлового нерухомого майна батьками дитини, яким користується дитина.

Суд першої інстанції також зазначив, що неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час укладення іпотеки не був зачатий, народжений, та відповідно, не був зареєстрованій в іпотечному майні, не мав права користування ним. Крім того, як вбачається із звернення приватного виконавця до Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 4312 від 02 грудня 2020 року, за боржником ОСОБА_1 зареєстровано інше житлове майно - квартира АДРЕСА_2 . Тобто, у боржника ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина є можливість проживати в іншому житловому приміщенні. Однак, боржник всіляко ухиляється від виконання зобов`язань встановлених судовим рішенням, без згоди банку зареєстрував неповнолітню особу, а Служба у справах дітей Широківської сільської ради взагалі не розглядала питання щодо перевірки можливості проживання неповнолітньої особи у квартирі, яка належить його батькові - ОСОБА_1 .

У свою чергу приватний виконавець не вчинив належних дій щодо передачі іпотечного майна на реалізацію, а посилання на відсутність згоди комісії з питань захисту прав дитини не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Втім, судова колегія вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на таке:

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За вимогами ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Частиною першою статті 41 Закону України "Про іпотеку" визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядок реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

- копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

- копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" - копія акта опису та арешту майна боржника;

- копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження");

- у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

- копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи вимоги Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19), від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19), від 07 жовтня 2020 року в справі №2-2661/10 (провадження №61-10900св19).

Окрім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що орган опіки та піклування зобов`язаний здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла відповідно до норм частини першої та третьої статті 18 ЗУ «Про охорону дитинства».

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Вказане узгоджується із висновками, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року за №755/12052/19 (провадження 14-113цс21).

Велика палата Верховного Суду вирішувала виключно правову проблему тільки щодо необхідності отримання державним / приватним / виконавцем дозволу органу опіки та піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості,право на користування якою мають діти ,а не щодо іпотечного майна.

Але в даному випадку під час проведення виконавчих дій приватним виконавцем вже отримана відмова органу опіку та піклування і його дії відповідають вимогам Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень.

В межах спірних правовідносин, приватний виконавець не наділений повноваженнями оцінювати обґрунтованість відмови органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, а оскільки у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної служби, висновки суду першої інстанції в цій частині є безпідставними.

За таких обставин, дії приватного виконавця, щодо отримання згоди органу опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки та повідомлення стягувача про неможливість передання предмета іпотеки на реалізацію за відсутності такої згоди відповідають вимогам діючого законодавства.

Слід зазначити, що при розгляді скарг на дії приватного (державного) виконавця, обов`язковим є встановлення правомірності чи неправомірності дій останнього та відповідність рішень виконавця вимогам законодавства і лише у разі встановлення неправомірності дій виконавця є підстави для зобов`язання його вчинити певні дії.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не встановив неправомірності дій приватного виконавця, а відповідно дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання останнього вчинити певні дії.

У п.68постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року за №755/12052/19 (провадження 14-113цс21) зазначено,що повноваження Держвиконавця не мають того характеру та обсягів,які має суд,зокрема в межах цивільного процесу. Обов`язки і права виконавців, закріплені у ст.18 Закону України про виконавче провадження не відповідають широті повноважень та обов`язків суду, передбачених ЦПК України для вирішення судових спорів. Як приклад можна навести ст.19 СК України ,яка передбачає право суду не погодитись з висновками органу опіки та піклування. Тоді як законодавство України ,зокрема Закон « Про виконавче провадження «,такими повноваженнями Держвиконавця не наділяє. Також, наприклад, Держвиконавець позбавлений можливості встановлювати чи є у власності неповнолітніх дітей ,місце проживання яких зареєстровано у квартирі, яка підлягає реалізації в рамках виконавчого провадження,інше житлове приміщення,чи мають вони право користування іншим житловим приміщенням.

Тому посилання суду першої інстанції ,в межах розгляду скарги на бездіяльність приватного виконавця ,про те що за боржником, а не за його неповнолітньою дитиною,зареєстровано інше житлове майно - квартира АДРЕСА_2 , а тому у ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина є можливість проживати в іншому житловому приміщенні - є неспроможними. За матеріалами справи ОСОБА_1 є лише одним із чисельних співвласників зазначеної квартири, достовірних доказів того, що у боржника є інше житло суду надано не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали із постановленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог скарги.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця - залишити без задоволення.»

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: