Дата документу 01.02.2022 Справа № 334/5078/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/5078/19 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/266/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_3 , який на день смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після його смерті залишилося майно у вигляді 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

За своє життя ОСОБА_3 склав заповіт на її користь, про існування якого вона не знала й не могла знати, так як не проживала зі своїм дядею та не була обізнана про його волю.

Про існування заповіту вона дізналась тільки 07.07.2019 року від її сина ОСОБА_4 , який приїхав на дачу, за адресою: АДРЕСА_2 , де вона зареєстрована, але фактично не мешкає, та отримав від сусідки конверт на її позивачки з повідомленням Другої Запорізької державної нотаріальної контори про те, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився заповіт на її ім`я та вона має право подати заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, вона тільки з 07.07.2019 року фактично дізналась про наявність заповіту на її ім`я.

Відповідач у справі є сином мерлого ОСОБА_3 , який, на її думку, прийняв спадщину.

На підставі зазначеного просила надати їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом двох місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в межах строків на апеляційне оскарження подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що дізналась про смерть ОСОБА_3 та заповіт лише 07.07.2019 року, повідомлення від нотаріальної контори вона отримала після спливу строку для прийняття спадщини, вона не проживала із спадкодавцем, нотаріус не вчиняв дій щодо її розшуку та повідомлення в строк прийняття спадщини, необізнаність спадкоємця про відкриття спадщини та про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довела наявність об`єктивних, непереборних та поважних причин, які перешкоджали їй звернутися із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її відкриття, а необізнаність спадкоємця про відкриття спадщини не є поважною причиною пропуску строку для прийняття нею спадщини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Опублікування нотаріусом оголошення у пресі про відкриття спадщини без зазначення особи спадкоємця за заповітом (особливо коли такий спадкоємець не обізнаний про існування заповіту) не може вважатись належним повідомленням або викликом спадкоємця до нотаріуса так, як жодним чином не дає можливості спадкоємцю, який не знає про заповіт, зрозуміти про виникнення у нього права на спадщину та можливість його реалізувати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 30.07.2018 року, виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області.

До складу спадщини увійшли, зокрема, майнові права на 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали йому на праві власності відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.1986 року про розподіл майна подружжя та відповідно до інформаційного листа №244 від 21.01.2005 року ОП ЗМБТІ.

Згідно відомостей Департаменту реєстраційних послуг ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований з 13.11.2001 року по 08.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з ним на момент смерті за вказаною адресою був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є рідним сином ОСОБА_3 .

За заявою ОСОБА_2 Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 05 грудня 2018 року була заведена спадкова справа № 259/2018 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

За даними Спадкового реєстру нотаріусом було встановлено, що ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 15.10.2004 року Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області.

На запит нотаріуса від 05.12.2018 року Михайлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області повідомила, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та надала копію зазначеного заповіту, посвідченого 15.10.2004 року Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за №352, яким ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_1 .

Вказана відповідь та документи надійшли до нотаріальної контори 28.12.2018 року.

Оскільки зазначена у заповіті ОСОБА_1 у зазначений строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, 29.12.2018 року нотаріус звернувся із запитом щодо встановлення її місця реєстрації.

За даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_1 в період з 21.08.2001 року по 26.04.2011 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

За останньою відомою адресою реєстрації ОСОБА_1 нотаріусом було направлено повідомлення про відкриття спадщини та наявність заповіту на її ім`я та запропоновано до 16.03.2019 року звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини.

Одночасно, виходячи з місця посвідчення заповіту, нотаріус звернувся до Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради з приводу встановлення місця реєстрації ОСОБА_1 .

Встановивши з відповіді Михайлівської сільської ради, що надійшла 18.04.2019 року, місце реєстрації ОСОБА_1 , нотаріус надіслав на її адресу: АДРЕСА_2 , повідомлення про відкриття спадщини та наявність заповіту на її ім`я та запропонував до 28.04.2019 року звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини.

У строк до 28.04.2019 року ОСОБА_1 до Другої Запорізької нотаріальної контори не звернулась.

Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем повідомлення, направленого на її адресу.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, за адресою: АДРЕСА_2 , вона зареєстрована, але фактично не мешкає, проживаючи у АДРЕСА_3 та використовуючи будинок у Вільнянському районі як дачу. Конверт з повідомленням від нотаріуса, який направлений простою кореспонденцію та не містив зворотної адреси, 07 липня 2019 року передав їй її син, ОСОБА_5 , який в цей день приїхав на дачу та отримав вказаний конверт від сусідки.

Зазначені обставини були підтверджені ОСОБА_5 , який був допитаний судом, як свідок та не спростовані відповідачем належними доказами.

10 липня 2019 року позивач подала до Другої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку зі зверненням з позовом до суду (а.с.2) та в цей же день звернулась до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, державний нотаріус Федченко О.О. встановила місце реєстрації спадкоємця ОСОБА_1 за заповітом (позивачки), але не опублікувала повідомлення про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яке б гарантувало повідомлення відомого нотаріусу спадкоємця про відкриття спадщини та б сприяло у здійсненні особистого розпорядження спадкодавця.

Листом №1900/02-14 від 20.12.2019 року державний нотаріус Другої Запорізької державної нотаріальної контори на усне звернення ОСОБА_1 надав роз`яснення, що вона у встановленому законом порядку не прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про при прийняття спадщини. До вирішення цього спору в суді видача свідоцтва про право на спадщину неможлива.

За приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За приписами статті 1255 ЦК України нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з весни 2004 року по осінь 2015 року спадкодавець проживав разом з позивачкою та саме в цей час ним був вчинений (написаний) заповіт на ім`я ОСОБА_1 .

Проте матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивачка 15 жовтня 2015 року супроводжувала спадкодавця ОСОБА_3 до виконкому Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та була присутньою при вчиненні нотаріальної дії складання заповіту, а отже беззаперечно була обізнана про його наявність та зміст.

Обставини справи, на які відповідач посилався в запереченнях, зокрема, що спадкодавець страждав на хронічне психічне захворювання, тому не міг самостійно ані відвідувати нотаріуса, ані свідомо оформлювати своє волевиявлення судом першої інстанції не встановлено.

За положеннями ч.ч.1,2 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина.

Копія заповіту ОСОБА_3 , посвідчена 15.10.2004 року Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, яка надана позивачкою (а.с.69) не завірена належним чином, а отже не є належним доказом.

Відповідно до положень ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Будь-яких клопотань щодо витребування оригіналу відповідного примірнику заповіту та проведення судової експертизи відповідачем під час розгляду справи не заявлялось.

Пославшись на ксерокопію заповіту, яка надана позивачем, та зазначивши про те, що цей документ відрізняється від заповіту, який міститься в матеріалах спадкової справи, суд допустився припущень у висновку про обізнаність позивачки про наявність заповіту та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення строку на прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини, та визначення ОСОБА_1 додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у два місяці, починаючи із дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 768,40 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 1152,60 грн., всього 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у два місяці, починаючи із дня набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1921 (тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова