Провадження № 2/946/1401/22
УХВала

27 січня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю: секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Добренка Д.Б., ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Стинки С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог первинна профспілкова організація ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торговельного порту» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог первинна профспілкова організація ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торговельного порту» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

25.01.2022 року до суду надійшло клопотання ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», яке представник підтримав в судовому засіданні, про залишення позовної заяви без руху з огляду на її невідповідність ст.175 ЦПК України, а саме, що позивачкою не сплачено судовий збір, не зазначено ціну позову та не надано розрахунок сум, що стягуються.

Позивачка та її представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання про залишення позову без руху.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог в судовому засіданні в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання про залишення позову без руху.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачкою не було сплачено судовий збір, не визначено ціну позову та не наведено розрахунку сум, що позивачка просить стягнути.

За приписами ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються (п 3 ч.3 ст.175 ЦПК України).

Отже наведена норма процесуального закону імперативно визначає обов`язок позивача, у разі подання позову, який містить, зокрема вимогу майнового характеру, зазначити ціну позову та обґрунтувати розрахунок такої вимоги (майнової), лише після наведення такого розрахунку суд оцінює його належність та відповідність письмовим доказам, долучених позивачем до позовної заяви.

Так, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заява позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За правилом пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до змісту позовної заяви позивачка звернулася до суду із позовними вимогами, якими просить: визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» №467-ос від 10.12.2021 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ; стягнути з ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.12.2021 до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України №100 від 08.1995 року.

Пункт 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не визначає пільг у трудовому спорі щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказу про відсторонення.

Так, у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці».

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За наведених обставин середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Верховний Суд України у справі № 6-1121цс16 (постанова від 30 листопада 2016 року) зазначив, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. З 01 вересня 2015 року ця категорія учасників справи, що користуються такими пільгами, звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях вимог: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зробила висновок, що розміщення норм статей 116, 117 Кодексу законів про працю України в розділі VII «Оплата праці» є логічно вмотивованим, оскільки ними встановлено відповідальність роботодавців за затримку виплат коштів винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні. Проте таке розташування зазначених норм права не свідчить про належність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що від сплати судового збору на всіх стадіях судового розгляду справи на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені позивачі виключно стосовно вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Водночас, за подання позову із іншими ніж ті, що зазначені позовними вимогами, позивач повинен здійснити сплату судового збору.

Виходячи з наведеного, за подання вищевказаної позовної заяви позивачці необхідно сплати окремо судовий збір за позовну вимогу майнового характеру та за вимогу немайнового характеру.

За наведених обставин суд визнає обов`язок ОСОБА_1 сплатити судовий збір за немайнову та за майнову вимогу, а також зазначення ціни позову із наведенням її обґрунтування.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність надання позивачці строк п`ять днів з моменту отримання повного тексту ухвали для усунення зазначених недоліків шляхом визначення ціни позову із наведенням її обґрунтування та надання документів в підтвердження сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Роз`яснити позивачці, що у випадку не усунення недоліків у встановлений строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Керуючись ст. ст. 175, 187, 257 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» про залишення позовної заяви без руху задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог первинна профспілкова організація ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торговельного порту» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без руху та надати позивачці строк п`ять днів з дня вручення повного тексту ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі невиконання у зазначений строк наведених в ухвалі вимог, позов, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, буде залишений без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 31 січня 202 року.

Суддя: Т.П.Пащенко