ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/864/21 Номер провадження 22-ц/814/251/22Головуючий у 1-й інстанції Ситник О. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року (повний текст рішення складено 27 жовтня 2021 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт», Полтавського обласного центру зайнятості про стягнення заробітної плати за час затримки по день фактичного розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

21 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» про стягнення заробітної плати за час затримки по день фактичного розрахунку, в якому просить стягнути на його користь з ПрАТ лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» заробітну плату в сумі 27275,76 грн та заробітну плату за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 9091,92 грн.

Позов мотивував тим, що з 06 травня 2018 року по 09 квітня 2021 року позивач працював у відповідача ПрАТ лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» у його структурному підрозділі - філії санаторно-курортного комплексу «Миргород», а саме в санаторії «Березовий гай» на посаді кухаря 4 розряду і був звільнений за власним бажанням.

У день звільнення відповідач не провів із позивачем повного розрахунку по заробітній платі як вимагає статті 116 КЗпП України.

Згідно довідки про доходи встановлено, що в жовтні 2020 року позивач отримав зарплату в розмірі 4545,96 грн, а в листопаді 2020 року, грудні 2020 року, січні 2021 року, лютому 2021 року, березні 2021 року працедавець не нарахував грошову суму по зарплаті, мотивуючи це карантинними заходами, пов`язаними з запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2.

Однак, на думку позивача, це є неправильним та незаконним з боку відповідача, так як він продовжував перебувати в трудових відносинах з відповідачем. У вказаний період позивач не звільнявся, не припиняв трудовий договір в інший спосіб, не перебував у відпустці без збереження зарплати, його не було переведено і не переміщено відповідачем на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором чи в разі простою, а також позивача не було відсторонено від роботи та не було інших підстав для не нарахування позивачу зарплати, про що відсутні будь-які накази, в тому числі про зміну істотних умов праці в частині систем та розмірів оплати праці, режиму роботи і позивач письмово не погоджувався на інші умови трудового договору, тощо. Відтак, на думку позивача, відповідач не нарахував та не виплатив позивачу його зарплату за період 6 місяців, а саме з листопада 2020 року по квітень 2021 року, із розрахунку 4545,96 грн/місяць, що складає 27275,76 грн, чим порушив його права.

Позивач вважає, що незалежно від усіх обставин позивач перебував у трудових відносинах і працедавець зобов`язаний йому виплатити його заробітну плату у розмірі, визначеному довідкою працедавця та його розрахунками. Виходячи з цього, у відповідача настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП, що також є видом стягнення заробітної плати. У день звільнення та після нього по даний час відповідач не виплатив позивачу зарплату, а тому зобов`язаний виплатити кошти по їх затримці по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» про стягнення заробітної плати за час затримки по день фактичного розрахунку - в розгляд справи за правилами загального позовного провадження; залучено в якості співвідповідача - Полтавський обласний центр зайнятості та призначено підготовче засідання (а.с. 55).

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт», Полтавського обласного центру зайнятості про стягнення заробітної плати за час затримки по день фактичного розрахунку відмовлено.

Судові витрати компенсовані за рахунок держави.

При ухваленні рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки він прохав у позові стягнути з ПрАТ лікувально - оздоровчих закладів Миргородкурорт заробітну плату за період коли не працював і не залучався до роботи, а відповідно до умов які склалися на підприємстві між останніми та працівником ОСОБА_1 - він відносився до тих осіб, які повинні отримувати допомогу по безробіттю, а з відповідача Полтавського обласного центру зайнятості суд не може стягнути заробітну плату, оскільки трудових відносин між останніми та ОСОБА_1 не було.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач, який оскаржив його в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати на ухвалити нове по суті позовних вимог зі стягненням на його користь із відповідача судових витрат.

Крім того, позивач просить витребувати у відповідача відомості про заробітну плату в листопаді 2021 року за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року іншим працівникам відповідача.

Розгляд справи просить проводити у його відсутність.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі позивач вказує на наявність підстав для задоволення його позову, вважає, що суд першої інстанції прийшов до невірних висновків при розгляді справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу Полтавський обласний центр зайнятості просить визнати його неналежною стороною, оскільки позивач не перебував із ним у трудових відносинах.

Від відповідача ПрАТ лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» відзив на апеляційну не надходив.

Щодо явки та позиції учасників в апеляційному суді

Представник Полтавського обласного центру зайнятості проти задоволення апеляційної скарги щодо відповідача, якого вона представляє, заперечувала.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими відправленнями про врученням поштових відправлень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного висновку.

Щодо витребування доказів

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки позивач не навів суду аргументів неможливості подання чи заявлення клопотання про витребування доказів в суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, підстави для задоволення клопотання про витребування відомостей про заробітну плату іншим працівникам відповідача у суді апеляційної інстанції відсутні.

За таких обставин, колегією суддів при розгляді справи було відмовлено у витребуванні вищевказаних доказів.

Норми права, що регулюють спірні правовідносини

Частиною першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

При застосуванні норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції правильно вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - СоV-2», зі змінами і доповненнями, з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року, внесено зміни до статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення». Зокрема, як передбачено частинами першою-третьою статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення», допомога по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів, передбачених карантином та/або надзвичайною ситуацією, встановленими Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва. Допомога по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

22 квітня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 306, якою затвердив Порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2.

Як вбачається зі змісту пунктів 3-4 постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2» в редакції від 22 квітня 2020 року, допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 КЗпП України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 25 та статті 26 Закону України «Про відпустки», у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник.

Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається за кожну годину, на яку працівникові скорочено передбачену законодавством тривалість робочого часу, із розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу), встановленої працівникові відповідного розряду. Розмір зазначеної допомоги не може перевищувати розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Згідно пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2», для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до центру зайнятості за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи:

1) роботодавець - заяву в довільній формі, в якій зазначається, зокрема, інформація про належність роботодавця до суб`єктів малого або середнього підприємництва відповідно до Господарського кодексу України, разом із засвідченими роботодавцем копіями підтвердних документів щодо середньої кількості працівників та доходу роботодавця за календарний рік, що передує року подання до центру зайнятості документів, передбачених цим пунктом;

2) засвідчену роботодавцем/фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності;

3) роботодавець - відомості про працівників (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта громадянина України (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті громадянина України), в яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно із статтею 47-1 Закону України «Про зайнятість населення», за формою згідно з додатком 1;

4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення (скорочення) діяльності, подану роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, на підставі звітних відомостей, що надаються до Пенсійного фонду України або ДПС, крім фізичних осіб - підприємців, які є застрахованими особами та відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2» в редакції від 22 квітня 2020 року передбачено, що у разі прийняття рішення про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину між центром зайнятості та роботодавцем, протягом трьох робочих днів з дати прийняття такого рішення укладається договір про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, в якому визначаються права та обов`язки сторін, порядок перерахування роботодавцю коштів Фонду та виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину, гарантії зайнятості працівника, якому визначаються права та обов`язки сторін, порядок перерахування роботодавцю коштів Фонду та виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю на період карантину, гарантії зайнятості працівника, якому виплачується допомога по частковому безробіттю на період карантину, відповідальність сторін та порядок вирішення спорів.

Позиція апеляційного суду

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 06 травня 2018 року по 09 квітня 2021 року ОСОБА_1 працював у структурному підрозділі ПрАТ - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» - філії санаторно-курортного комплексу «Миргород», а саме: в відділенні філії - санаторії «Березовий гай» на посаді кухаря 4 розряду і був звільнений за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою, (а.с. 5), копією заяви ОСОБА_1 від 09 квітня 2021 року (а.с. 28) та копією наказу про звільнення працівника від 09 квітня 2021 року № 185-К (а.с. 29).

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - СоV-2», рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 12 березня 2020 року № 64, з метою протидії занесенню та поширенню коронавірусу на території ПрАТ «Мигородкурорт», з 26 березня 2020 року зупинено провадження господарської діяльності ПрАТ лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» на період дії карантину, встановленого на усій території України, на підставі наказу генерального директора Товариства № 54 від 25 березня 2020 року.

Відновлено господарську діяльність Приватного акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» по наданню санаторно-курортних та інших послуг, зі скороченим режимом робочого часу для працівників, з 17 червня 2020 року наказом генерального директора ПрАТ «Миргородкурорт» від 16 червня 2020 року № 65 (а.с. 44).

Відповідно до наказу ПрАТ - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» від 30 квітня 2020 року № 60 «Про скорочення діяльності ПрАТ «Миргородкурорт»», з 01 травня 2020 року, на період дії карантину, ПрАТ «Миргородкурорт» запроваджено скорочену діяльність підприємства шляхом скорочення тривалості робочого часу для працівників, в тому числі й для ОСОБА_1 (а.с. 24-27).

26 травня 2020 року ПрАТ «Миргородкурорт» уклало з Полтавським обласним центром зайнятості Договір про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 (а.с. 31 - 34).

Згідно з умовами вказаного договору працівники Товариства, які частково залучені до роботи або взагалі не залучені до роботи, мають отримувати допомогу по частковому безробіттю на період карантину.

Суд першої інстанції встановив, що у період з травня по грудень 2020 року працівники ПрАТ «Миргородкурорт» отримували допомогу по частковому безробіттю на час карантину, відповідно до умов Договору, але починаючи з грудня місяця 2020 року повністю припинено державне фінансування програми по наданню допомоги по частковому безробіттю на період карантину, хоча постанова Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року №306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2», - залишається чинною.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач ПрАТ «Миргородкурорт» не нарахував та не виплатив йому заробітну плату за 6 місяців, а саме з листопада 2020 року по квітень 2021 року, із розрахунку 4545,96 грн/міс., що в сукупності становить 27 275,76 грн.

Разом з тим, місцевий суд правильно встановив, що 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав письмову заяву на ім`я директора філії Товариства СКК «Миргород» Гавловського О.Д. , в якій просив встановити йому з 01 травня 2020 року і на період дії карантину скорочену тривалість робочого часу (а.с. 23).

Наказом ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів «Миргородкурорт» від 30 квітня 2020 року № 60 (а.с. 24-27) з 01 травня 2020 року, на період дії карантину, в ПрАТ «Миргородкурорт» запроваджено скорочену діяльність підприємства шляхом скорочення тривалості робочого часу для працівників, в тому числі й для ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що з 26 березня 2020 року провадження господарської діяльності ПрАТ «Миргородкурорт» було зупинено, з 01 травня 2020 року ОСОБА_1 не залучався до роботи і разом з іншими працівникам санаторію отримував допомогу по частковому безробіттю на період карантину, яка регулярно йому виплачувалась до грудня місяця 2020 року.

Обґрунтовано суд першої інстанції звернув увагу, що позивач просить стягнути на його користь 4545,96 грн за квітень місяць 2021 року, в той час коли він був звільнений з роботи ще 09 квітня 2021 року за власним бажанням.

Як уже зазначалося, частиною першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

ПрАТ «Миргородкурорт» було запроваджено скорочену діяльність підприємства шляхом скорочення тривалості робочого часу для працівників, а тому працівникам, що не залучалися до роботи, в тому числі й ОСОБА_1 заробітна плата не нараховувалась і не виплачувалась, згідно з вимогами статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення», статті 1 Закону України «Про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2», що підтверджується зокрема копією довідки № 350 від 16 квітня 2021 року про доходи ОСОБА_1 , яка видана філією ПрАТ лікувально - оздоровчих закладів «Миргородкурорт» - санаторно-курортним комплексом «Миргород» (а.с. 4).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач у період часу з листопада 2020 року по квітень 2021 року не залучався до роботи, а тому, замість отримання заробітної плати, мав отримувати допомогу по частковому безробіттю на період карантину.

При цьому, місцевий суд вірно виходив із того, що відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 306, допомога по частковому безробіттю на період карантину - кошти, передбачені в бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, що надаються міськими, районними і міськрайонними центрами зайнятості та філіями регіональних центрів зайнятості (далі - центри зайнятості) роботодавцям із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва (далі - роботодавці) для виплати допомоги працівникам у разі втрати ними частини заробітної плати внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності внаслідок карантину.

Відповідно до пункту 7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 306, фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину може здійснюватися в межах коштів, передбачених на такі цілі в бюджеті Фонду, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Одночасно, відповідно до пункту 4 Порядку фінансування видатків установ Державної служби зайнятості ІПК ДСЗУ, затвердженого наказом Державного центру зайнятості від 11 вересня 2019 року № 107, взяття зобов`язань та здійснення платежів провадиться тільки в межах кошторисних призначень за відповідними напрямками видатків.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що допомога по частковому безробіттю на період карантину є різновидом державної соціальної підтримки, а не заробітною платою і надається вона роботодавцеві, а не працівникові роботодавця за умови, якщо в кошторисних видатках передбачено кошти на ці цілі.

Тобто, допомога по частковому безробіттю на період карантину не є заробітною платою та, згідно чинного законодавства, не є джерелом коштів на оплату праці, а являє собою особливий вид державної соціальної підтримки у сфері зайнятості населення.

Із урахування наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки він прохав у позові стягнути з ПАТ лікувально - оздоровчих закладів Миргородкурорт - заробітну плату за період коли не працював і не залучався до роботи, а відповідно до умов, які склалися на підприємстві між останнім та працівником ОСОБА_1 - він відносився до тих осіб, які повинні отримувати допомогу по безробіттю, а з відповідача Полтавського обласного центру зайнятості суд не може стягнути заробітну плату, оскільки трудових відносин між ним та ОСОБА_1 не існувало.

При цьому, вимог про стягнення із Полтавського обласного центру коштів із інших підстав позивач не заявляв.

Відтак, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що посилання в апеляційній скарзі на наявність підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі та за час затримки розрахунку не підтверджуються матеріалами справи та є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність прийнятого рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги відповідача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді справи у суді першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко