Ухвала

Іменем України

24 січня 2022 року

м. Київ

справа № 444/2901/19

провадження № 61-19193ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2020 року у складі судді Ясиновського Р. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Малехівської сільської ради № 24 від 15 жовтня 2015 року «Про погодження плану та межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ».

Позов обґрунтовувала тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_2 . Для обслуговування житлового будинку була передана у приватну власність земельна ділянка ОСОБА_3 відповідно до рішення Малехівської сільської ради № 24 від 12 травня 1994 року. ОСОБА_3 видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0805 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд від 21 грудня 2012 року, власнику на той час будинку АДРЕСА_2 .

Зазначала, що 28 жовтня 2013 року земельна ділянка ОСОБА_3 була відчужена їй у відповідності до договору довічного утримання, право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 жовтня 2013 року.

Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 21 грудня 2012 року згідно з актом встановлення в натурі меж земельної ділянки від точки В до точки А проходить спільна межа земельної ділянки її будинку АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_2 відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 грудня 2006 року. Їхні будинки поєднані спільним заїздом до їхніх господарств.

Вказувала, що відповідачем прийнято рішення від 07 липня 2015 року № 13, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтованою площею 0,16000 га, пунктом 3 вказаного рішеннязобов`язано ОСОБА_2 виготовлену та погоджену технічну документацію представити на затвердження Малехівській сільській раді.

ОСОБА_2 подала заяву до сільської ради щодо погодження плану та межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,1637 га. Перша сесія шостого демократичного скликання 15 жовтня 2015 року прийняла рішення № 24, яким погодила план та межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Відділом містобудування та архітектури Жовківської районної адміністрації листом від 24 липня 2015 року № 264 надана відповідь на звернення Малехівської сільської ради, що спільний заїзд не може бути ліквідований без згоди користувачів, а приватизація земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 можлива лише в існуючих межах.

Зазначала, що незважаючи на це, сільська рада погодила план і межі земельної ділянки ОСОБА_2 , що є незаконним, оскільки таким ліквідується заїзд до її господарства, який є спільним для двох будинковолодінь, передбачений правовстановлюючими документами на земельну ділянку, що передана у приватну власність для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 . Головним архітектором району підтверджено, що технічна документація з приватизації земельної ділянки повинна виготовлятись на основі містобудівної документації, в даному випадку детального плану території. Сільська рада підтверджує існування спільного проїзду, але посилається на думку депутатів, що це було їх рішення.

У порушення процедури, встановленої статтею 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», голова Малехівської сільської ради не подавав попередньо вивчення цього питання постійній комісії з питань земельних відносин та висновку комісія не давала. Питання за подачею голови сільської ради включають в порядок денний сесії, який запропонував погодити план земельної ділянки ОСОБА_2 і депутати голосують за цю пропозицію. Як убачається із протоколу сесії, рішення приймалось без обговорення, без наявності проектної документації. У заяві від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_2 просила розглянути питання меж і на цій заяві стоїть резолюція - комісії надати пропозиції щодо встановлення меж. Проте постійна комісія з питань земельних відносин цієї заяви не розглядала, а у сільського голови вже була відповідь головного архітектора на запит, що зйомка проведена невірно і не може бути ліквідовано заїзд до господарства.

Позивачка подала до постійної комісії заяву щодо прийнятого оскаржуваного рішення. Після розгляду її заяви з виїздом на місце комісією було рекомендовано сільській раді скасувати рішення від 15 жовтня 2015 року № 24 «Про погодження плану та межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 » Сільською радою на звернення повідомлено, що відповідно до протоколу № 1 засідання комісії з питань земельних відносин від 04 лютого 2016 року надано пропозиції про скасування рішення від 15 жовтня 2015 року № 24, але за результатами голосування рішення сесією не прийнято.

Позивачка зазначала, що оскаржуваним рішенням сільської ради порушується її право власності на земельну ділянку, оскільки вона позбавляється заїзду до земельної ділянки, так як його частина включена до земельної ділянки ОСОБА_2 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Малехівської сільської ради від 15 жовтня 2015 року № 24 «Про погодження плану та межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що Малехівська сільська рада оскаржуваним рішенням від 15 жовтня 2015 року № 24 фактично ліквідувала спільний для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заїзд, частина якого мала б відходити до земельної ділянки ОСОБА_2 , чим порушила права позивача.

ОСОБА_2 у листопаді 2021 року через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду у від 31 жовтня 2019 року у справі № 345/4669/16-ц та від 18 квітня 2018 року у справі № 346/4408/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджено та не надано правової оцінки усім доказам, які підтверджують відсутність порушених прав ОСОБА_1 .

Крім того, вважає, що судами проігноровано норми частин першої та другої статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), натомість застосовано норму, яка не поширюється на правовідносини, що виникли, а саме частину восьму статті 118 ЗК України.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху для доплати судового збору у розмірі 1 082,80 грн.

У січні 2022 року ОСОБА_2 надала квитанцію про доплату судового збору у розмірі 1 082,80 грн, чим усунула недоліки касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання від 28 жовтня 2013 року є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 жовтня 2013 року. До цього земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку відповідно до рішення Малехівської сільської ради від 12 травня 1994 року № 24.

Земельна ділянка ОСОБА_1 межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 та земельні ділянки поєднані єдиним спільним заїздом до двох господарств.

Рішенням Малехівськї сільськї ради Жовківського району Львівської області від 07 липня 2015 року № 13 надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд орієнтованою площею 0,16000 га на АДРЕСА_2 .

Пунктом третім такого рішення передбачено виготовлену та погоджену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 представити на затвердження Малехівській сільській раді.

Малехівською сільською радою Жовківського району Львівської області 15 жовтня 2015 року прийнято рішення № 24, яким вирішено погодити план (картографічні матеріали) та межі земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,1637 га по АДРЕСА_2 .

Встановлено, що станом на день прийняття рішення сільською радою отримано висновок головного архітектора району відділу містобудування та архітектури Жовківської районної державної адміністрації від 24 липня 2015 року за № 264, з якого убачається, що на представленій сільською радою топографічній зйомці існуючі межі нанесені невірно, так як спільний заїзд, що існує між ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , є у спільному користуванні двох власників. Оскільки така згода відсутня, то і розподіл неможливий. Приватизація земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 можлива лише в існуючих межах.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрової документації та передбачає перевірку того, чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Межі земельної ділянки ОСОБА_2 із суміжними землекористувачами не узгоджувались.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо регулювання земельних відносин. Рада в межах своїх повноважень приймає акти у формі рішень.

Згідно із частинами другою, третьою статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків шляхом визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Встановивши, що Малехівська сільська рада оскаржуваним рішенням від 15 жовтня 2015 року № 24 фактично ліквідувала спільний для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заїзд, частина якого мала б відходити до земельної ділянки ОСОБА_2 , чим порушила права позивача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним рішення сільської ради незаконним та його скасування.

Посилання заявника в касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій правового висновку Верховного Суду, зробленого у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц та від 18 квітня 2018 року у справі № 346/4408/15-ц, зокрема що: «підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів» Суд відхиляє, як необґрунтовані.

Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області, приймаючи оскаржуване рішення від 15 жовтня 2015 року № 24, не врахувала висновок головного архітектора району відділу містобудування та архітектури Жовківської районної державної адміністрації, зокрема щодо неможливості встановлення меж без згоди власників двох суміжних земельних ділянок, з огляду на спільний заїзд, що існує між земельними ділянками, а не з факту того, що ОСОБА_1 не підписувала акт погодження меж.

Таким чином, зі змісту вказаних судових рішень суду касаційної інстанції, на які посилається заявник, убачається, що у вказаних справах наявні інші підстави позову, а також встановлені інші фактичні обставини, ніж у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, що свідчить про те, що правовідносини не є подібними.

Посилання заявниці на те, що судами неправомірно застосовано положення частини восьмої статті 118 ЗК України у правовідносинах, які регулюються виключно нормами частин першої та другої статті 118 ЗК України Суд відхиляє, з огляду на наступне.

Частини перша та друга статті 118 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення ради) регламентують спрощену процедуру приватизації - у випадку приватизації земельної ділянки, що знаходиться в користуванні громадянина України.

Згідно з положенням частини восьмої 6 статті 118 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення ради) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 186-1 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення ради) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Отже, ключовим правовим питанням у справі є застосування частини 2 статті 186-1 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення ради), а саме необхідність погодження структурним підрозділом районної державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури проекту відведення земельної ділянки, яка знаходить у населеному пункту, але відводиться для ведення особистого селянського господарства.

Верховний Суд вже розглядав справи з подібними правовідносинами та висловлював думку щодо тлумачення частини другої статті 186-1 ЗКУкраїни. Зокрема в постанові від 14 серпня 2018 року у справі № 820/5134/17 Суд дійшов висновку, що погодження з виконавчим органом міської ради у сфері містобудування та архітектури є обов`язковим лише у разі, якщо на земельній ділянці розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта.

У постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 815/6124/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки структурним підрозділом районної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури вимагається виключно у випадках, якщо на ній розташовано або планується розташування об`єкта будівництва.

Отже, як встановлено судами попередніх інстанцій у цій справі, земельна ділянка ОСОБА_2 відноситься до категорії земель житлової забудови, оскаржуваним рішенням ради вирішено погодити план та межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, фактично всупереч висновку відділу містобудування та архітектури, доводи касаційної скарги в цій частині не ґрунтуються на правильному тлумаченні частини другої статті 186-1 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення ради).

Інші доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди заявника з наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, в тому контексті, який на думку заявника свідчить про недоведеність порушення прав ОСОБА_1 , проте ці обставини були спростовані під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому колегія судів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак