Ухвала

26 січня 2022 року

м. Київ

справа № 757/44641/19

провадження № 61-9748св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року у складі судді Соколова О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 04 березня 1995 року до 17 липня 2017 року перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» та займала різні посади.

Останньою посадою, яку займала позивач перебуваючи у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», була посада інженера другої категорії виробничого відділу впровадження та експлуатації автоматизованих систем управління (далі - АСУ) вантажних перевезень сектору експлуатації систем і задач.

Наказом АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» від 10 липня 2017 року № 2888/Д14-ОС ОСОБА_1 звільнено з роботи з 17 липня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Зазначає, що у день звільнення з нею не проведений повний розрахунок, зокрема не виплачена заробітна плата за липень 2016 року та за період з березня 2017 року до 17 липня 2017 року.

Крім того, їй не була виплачена вихідна допомога при звільненні.

Також позивач вказує, що оскільки відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, тому в силу частини першої статті 117 КЗпП України на нього покладається відповідальність щодо сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушеннямтермінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, відповідач зобов`язаний сплатити компенсацію доходів.

Ураховуючи вищевказане, ОСОБА_1 просила стягнути з АТ «Українська залізниця» нараховану, але не виплачену заробітну плату залипень 2016 року та за період з березня 2017 року до 17 липня 2017 року у розмірі 25 980,85 грн, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 7 902,08 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18 липня 2017 року до 02 липня 2020 року у розмірі 184 215,60 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3 394,64 грн.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 25 980, 85 грн, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 7 902,08 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 184 215,60 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3 394,64 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 2 305,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що АТ «Українська залізниця» не виконало обов`язок щодо виплати всіх сум, що належать позивачу при звільненні.

У зв`язку з невиплатою належних позивачу сум на відповідача покладається відповідальність по сплаті середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, як зазначено у статті 117 КЗпП України.

Позивач довела на підставі належних та допустимих доказів невиплату їй всіх сум в день звільнення.

Також позивач довела наявність підстав для стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідач не надав доказів відсутності своєї вини у невиплаті позивачу при звільненні всіх сум. Наданий відповідачем науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) від 16 січня 2018 року не є Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати змінено, зменшено розмір заборгованості із заробітної плати, що підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , з суми 25 980,85 грн до суми 18 078,77 грн.

В іншій частині заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції правильно вважав вимоги ОСОБА_1 такими, що ґрунтуються на законі, а порушення трудових прав позивача доведено належними доказами.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що відповідач не надав доказів відсутності своєї вини у невиплаті ОСОБА_1 всіх сум в день звільнення, а саме наявності форс-мажорних обставин.

Науково-правовий висновок ТПП України від 16 січня 2018 року не є доказом настання обставин непереборної сили (форс-мажору), який би давав підстави для звільненняАТ «Українська залізниця» від цивільно-правової відповідальності внаслідок порушення трудових прав позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) встановлено, що державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року. Згідно зі статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких Державне підприємство «Донецька залізниця» (далі - ДП «Донецька залізниця»). Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку. У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - АТ «Укрзалізниця».

Враховуючи встановлені Верховним Судом обставини, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» та до нього перейшли всі права і обов`язки останнього.

Нарахування належних до виплати позивачу сум підтверджується наданими нею розрахунками, які не спростовані відповідачем.

Однак розмір заборгованості із заробітної плати підлягає зменшенню, оскільки до розрахунку заборгованості за липень 2017 року позивач включила вихідну допомогу при звільненні, стягнення якої є окремою вимогою.

Короткий змістта узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2021 року АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18), постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі № 236/396/18.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України, настає за наявності вини підприємства у невиплаті належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

У трудових правовідносинах між позивачем і відповідачем, виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені нормами трудового законодавства щодо своєчасної виплати заробітної плати позивачу при звільненні.

Висновком ТПП України від 16 січня 2018 року встановлено, що невиконання АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених положеннями статей 115, 116 КЗпП України спричинено впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території міста Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо, що є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер.

Зазначений висновок підтверджує наявність обставин непереборної сили, які АТ «Українська залізниця» не могло передбачити чи відвернути, унаслідок чого завдано збитки як підприємству, так і його працівникам, що з незалежних від нього причин позбавило можливості виконати зобов`язання, передбачені трудовим законодавством щодо вчасного проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі і витребувано цивільну справу.

У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2022 року справу призначено до розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 905/857/19 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 102 723,50 грн, в межах розгляду справи про банкрутство ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», за касаційною скаргою ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2021 року та рішення Господарського суду Донецької області від 03 грудня 2020 року.

Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія суддів Касаційного господарського суду зазначила необхідність відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) та у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 у справі № 6-948цс16, у зв`язку з тим, що основними елементами непереборної сили є надзвичайність, невідворотність, непередбачуваність, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою обставиною та неможливістю виконати особою свого зобов`язання.

При цьому, з урахуванням положень частини першої статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України 18 грудня 2014 року № 44 (5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11. Регламенту.

Таким чином, у даних правовідносинах колегія суддів Касаційного господарського суду вважає спірними наступні питання:

1) щодо можливості поширення інституту непереборної сили як підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтею 617 ЦК України саме на зобов`язання роботодавця по виплаті працівникові заробітної плати (основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних витрат);

2) щодо можливості звільнення роботодавця від обов`язку по виплаті заробітної плати звільненому працівникові за відсутності тих обставин, які передбачені трудовим законодавством як підстава для зменшення заробітної плати з огляду на наявність у працівника лише трудової книжки без інших первинних документів щодо виконання ним трудових обов`язків у спірний період у обставинах окупації основного місця розташування роботодавця незаконними збройними формуваннями;

3) щодо можливості визнання непереборною силою захоплення підприємства - роботодавця у 2017 році з огляду на те, що Операція Об`єднаних сил фактично триває у безпосередній географічній близькості до основного місця розташування відповідача з весни 2014 року у розрізі ступеню непередбачуваності роботодавцем цієї обставини як елементу непереборної сили (стаття 617 ЦК України) та її впливу на виконання роботодавцем своїх обов`язків по виплаті заробітної плати перед працівником.

4) щодо природи наукового висновку ТПП України, з урахуванням того, що відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Регламенту засвідчення ТПП України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є Сертифікат;

5) щодо безумовного характеру наведених невідворотних обставин як таких, що звільняють роботодавця від відповідальності, з урахуванням того, що Сертифікат та (або) висновок ТПП України є доказом в розумінні статті 86 ГПК України, який має оцінюватися судом поряд з іншими, наданими учасниками справи доказами.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року прийнято до розгляду справу № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21), її розгляд призначено на 18 січня 2022 року та перенесено на 15 березня 2022 року.

Судове рішення у справі, яке є предметом перегляду, та судове рішення у справі, яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 757/44641/19 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 905/857/19.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 905/857/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук