Номер провадження 22-ц/812/193/22 Cуддя - доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Калашник А.О.,

за участю - відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

подану в його інтересах адвокатом Іваненком Сергієм Валерійовичем

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді - Гуденко О.А. в приміщенні того ж суду у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі - АТ «Ощадбанк») до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної роботодавцю,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ПАТ «Ощадбанк» (в подальшому змінено назву на АТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_1 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 про відшкодування шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

Ухвалою того ж суду від 18 жовтня 2018 року роз`єднано позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» заявлені у даній справі щодо кожного відповідача та виділено вимогу ПАТ «Ощадбанк» про стягнення матеріальної шкоди щодо кожного відповідача в самостійне провадження.

Позовні вимоги до відповідачки ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що остання працювала на посаді завідувача територіально відокремленого безбалансового відділення №10014/0210 філії - Миколаївське обласне управління АТ « Ощадбанк» з 15 жовтня 2011 року та згодом з 24 березня 2014 року на посаді старшого контролера-касира територіально відокремленого безбалансового відділення №10014/021 філії - Миколаївське обласне управління АТ « Ощадбанк». Згідно з посадовою інструкцією відповідачка здійснювала проведення та облік банківських операцій, передбачених чинним законодавством відповідно до ліцензії Національного банку України, зокрема, відкриття та проведення рахунків та здійснення розрахунків за їх дорученнями, касове обслуговування клієнтів, проведення оплати заробітної плати, пенсій, грошових допомог, соціальних та інших виплат, контроль та правильність оформлення банківських документів, контролює додержання касової дисципліни, забезпечує правильне застосування чинного законодавства та відомчих нормативних актів з питань банківської діяльності, здійснює ідентифікацію та вивчення клієнтів. За укладеним договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 несла повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження грошових цінностей.

Відповідно до договору про відкриття пенсійного рахунку та його розрахункове касове обслуговування укладеного між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_30 17 жовтня 2003 року, останньому було відкрито рахунок на зарахування пенсійних виплат.

За період з лютого 2004 року по вересень 2016 року під час роботи відповідачки з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_30 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було незаконно виплачено пенсійні кошти на загальну суму 101 271,17 грн., які рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11 липня 2017 року стягнуті з АТ «Ощадбанк» на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва та відшкодовані 31 липня 2017 року.

Позивач зазначав, що відповідачка здійснила касові операції з видачі готівки за рахунком померлого пенсіонера ОСОБА_31 в сумі 5249 грн. невстановленій особі без здійснення перед видачею готівки перевірки належності пред`явленого паспорта отримувачу коштів та без перевірки відповідності даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі, тобто без належної ідентифікації особи, що є порушенням Інструкцій про ведення касових операцій банками в України та з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк».

Посилаючись на викладене та на порушення ОСОБА_1 обов`язків щодо ідентифікації клієнтів та перевірки належності пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідності даних паспорта тим, що зазначені в касовому документі покладається в рівній мірі, як на касирів так і на контролерів АТ «Ощадбанк», позивач в порядку регресу просив стягнути з відповідачки на його користь 2 624,50 грн. заподіяної шкоди.

У відзиві на позовну заяву відповідачка просила відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, того що відповідачка порушила свої трудові обов`язки при виплаті пенсійних коштів, крім посилання на рішення суду у господарській справі та на нормативні документи щодо проведення банківських касових видаткових операцій, не надано. Крім того, таке начеб - то порушення було допущено 29-ма працівниками банку в різні періоди, що свідчить не про порушення своїх трудових обов`язків відповідачами, а про шахрайські дії невстановленої особи щодо підробки паспорту та введення в оману працівників банку. Тобто позивачем не доведено наявність вини у діях працівника та її протиправну бездіяльність, обґрунтування позову ґрунтується виключно на припущеннях.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у виникненні інкримінованих їй збитків, наявність прямої дійсної шкоди та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювачів шкоди, банком не доведена. Позивач не надав суду доказів того, що відповідачка порушила свої трудові обов`язки в частині ідентифікації особи, яка отримувала кошти за клієнта банку ОСОБА_30 . Судом не прийнято до уваги доводи позивача щодо встановлення вини відповідачки рішенням Господарського суду Миколаївської області, оскільки ОСОБА_1 не була стороною процесу і суд встановив лише вину банку як фінансової установи у завданні шкоди Пенсійному фонду України, а не вину конкретного працівника банку. Крім того, не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка, як працівник банку була обізнана та мала певні професійні навички (тобто пройшла відповідне навчання та відповідну практику) для проведення ідентифікації особи з різними типами документів (підроблених паспортів), а також мала у своєму розпорядженні певні методи (методики) та певне відповідне обладнання для можливості здійснити відповідну перевірку (ідентифікацію) особи клієнта банку, а відтак, відсутня вина працівника у заподіянні вказаної шкоди банку.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення безпідставно не застосував до спірних правовідносин ст.ст. 130, 139 КЗпП України, п.8р.І, п.3.5 гл. ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174.

Банк в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до посадових інструкцій відповідачка ОСОБА_1 несе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених установою банку цінностей; за матеріальну шкоду, заподіяну з її вини, за неналежне виконання своїх посадових обов`язків. ОСОБА_1 ознайомлена під особистий підпис з посадовими обов`язками та положеннями Посадових інструкцій, затверджених 15 жовтня 2011 року та 03 грудня 2013 року відповідно. Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази того, що відповідачка ОСОБА_1 здійснила касові операції з видачі готівки за рахунком померлого пенсіонера ОСОБА_31 без перевірки належності пред`явленого паспорта отримувачу коштів та без перевірки відповідності даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що наказом №597-К від 15 жовтня 2011 року ОСОБА_1 прийнято на посаду завідувача територіально відокремленого без балансованого відділення №10014/0210 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

15 жовтня 2011 року з ОСОБА_1 , як з особою, яка виконує роботу у всіх підзвітних ТВБВ №10014/0187-10014/0223 філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» пов`язану із збереженням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезення цінностей, укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за умовами якого бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених установою банку цінностей.

На підставі наказу № 124-К від 20 березня 2014 року ОСОБА_1 переведено на посаду контролера-касира завідувача територіально відокремленого без балансованого відділення №10014/0210 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 24 березня 2014 року з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

Відповідно до пунктів 19, 21 Посадових інструкцій завідувача територіально відокремленого безбалансового відділення філії - Миколаївське обласне управління №10014 АТ «Ощадбанк», затверджених 15 жовтня 2011 року та 03 грудня 2013 року, завідувач здійснює, ідентифікацію клієнтів при встановленні взаємовідносин з банком згідно програми ідентифікації та вивчення клієнтів АТ «Ощадбанк». Здійснює ідентифікацію та вивчення клієнтів під час здійснення ними операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, а також під час встановлення з ними договірних відносин і відкриття рахунків, відповідно до вимог чинного законодавства та програми ідентифікації та вивчення клієнтів АТ «Ощадбанк».

Згідно п. 17 Посадової інструкції старшого контролера - касира територіально відокремленого безбалансового відділення філії Миколаївське обласне управління № 10014/0187-0223 АТ «Ощадбанк» м. Миколаєва від 15 жовтня 2011 року до обов`язків старшого контролера-касира належить здійснення ідентифікації клієнтів при встановленні взаємовідносин з банком згідно програми ідентифікації та вивчення клієнтів АТ «Ощадбанк» та реалізовує інші програми проведення фінансового моніторингу згідно програм АТ «Ощадбанк» під час здійснення ними операцій, що підлягають фінансовому моніторингу.

Старший контролер-касир несе повну матеріальну відповідальність за неналежне виконання своїх функціональних обов`язків; за правопорушення, скоєні в процесі виконання своїх обов`язків; за порушення вимог інструкцій, інших нормативних, розпорядчих та методичних документів, які регламентують роботу банківських установ; за безпеку збереження, заподіяну з його вини тощо. Повинен знати нормативно правові акти (в т.ч. інструкції) з питань банківської діяльності, правила приймання, видачі та обліку і зберігання готівки тощо.

Наказом №35/В від 23 лютого 2015 року ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05 березня 2015 року по 04 січня 2018 року

На підставі договору №51, укладеного 03 січня 2006 року між управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва та АТ «Ощадбанк», останнє здійснює виплату пенсій та грошової допомоги.

17 жовтня 2003 року на підставі договору про відкриття пенсійного рахунку та його розрахунково-касове обслуговування, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_31 , останньому відкрито поточний рахунок з використанням ощадної книжки для зарахування пенсійних виплат у територіально відокремленому безбалансованому відділенню №10014/0221 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Як вбачається з виписки по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_31 отримання пенсійних коштів готівкою відбувалось систематично через касу вказаного відділення з січня 2004 року по вересень 2016 року.

За період роботи ОСОБА_1 на посаді контролера-касира територіально відокремленого безбалансованого відділення №10014/0221 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» за рахунком ОСОБА_31 видано готівкові кошти - 12 квітня липня 2014 року у сумі 1 053 грн., 10 липня 2014 року - 3 147 грн., 09 серпня 2014 року - 1049 грн.

23 серпня 2016 року АТ «Ощадбанк» отримано листа головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо необхідності проведення перевірки достовірності персональних даних одержувачів пенсійних виплат з доданими списками.

Під час опрацювання вказаних списків позивачем отримана інформація про недійсність паспорта ОСОБА_31 станом на 15 вересня 2016 року у зв`язку зі смертю останнього 24 січня 2004 року (актовий запис про смерть №534 від 28 січня 2004 року).

Рішенням від 29 вересня 2016 року №71/1 АТ «Ощадбанк» припинило виплату пенсії ОСОБА_31 .

Отже, встановлене свідчить про те, що з рахунку ОСОБА_31 у період з 2004 року по 2016 рік грошові кошти готівкою видавалися АТ «Ощадбанк» третій особі.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11 липня 2017 року, з ПАТ «Державний ощадний банк» на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України стягнуто 101 271,17 грн. збитків, які 01 серпня 2017 року відшкодовані позивачем.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 займаючи посаду котролера-касира відділення АТ «Ощадбанк» з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю порушила трудові обов`язки, передбачені Посадовими інструкціями, а саме неналежне здійснення ідентифікації особи, яка звернулась від імені ОСОБА_31 та отримувала належні йому грошові кошти, а відтак на неї покладається обов`язок щодо відшкодування шкоди завдану позивачу.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України).

Згідно зі статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).

Пунктом першим статті 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 522/4619/16-ц (провадження № 14-634цс18) зроблено висновок, що підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП). Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина, виражена у формі умислу або необережності.

Так, ідентифікацією є заходи, що вживаються банком для встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних.

Ідентифікаційними даними для фізичної особи є прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів), дата видачі та орган, що його видав, реєстраційний номер облікової картки платника податків України (або ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів) або номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України, в якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України чи номер паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України в електронному безконтактному носії (пункт 17 частини 1 статті 1 та пункт 1 частини 9 статті 9 Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 1702-VII від 14 жовтня 2014 року, який діяв на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 3.5 розділу ІУ Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою НБУ від 1 червня 2011 року №174, передбачено, що банк перед видачею готівки у видаткових касових документах перевіряє, поряд з іншим, належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; наявність підпису отримувача.

Вказане повністю узгоджується з положеннями пункту 3.18 Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженої постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13 грудня 2012 року №693, яке також передбачає, що для здійснення видаткових касових операцій клієнт надає паспорт або документ, що його замінює, а касовий працівник перевіряє належність документу, що посвідчує особу, отримувачу.

У своїй позовній заяві та додаткових поясненнях та висновках службового розслідування від 16 березня 2018 року позивач зазначає про положення пункту 5.42 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 16 лютого 2004 року №17-2 (далі - Порядок №17-2), яким встановлено порядок ідентифікації клієнта.

Цей порядок передбачає, що при видачі частин вкладу чи нарахованих відсотків контролер приймає від особи, яка отримує кошти, ощадну книжку (якщо вона видавалась), паспорт або документ, що його замінює, та заповнену заяву на видачу готівки; пересвідчується в особі вкладника, перевіряє зазначені на заяві на видачу готівки данні паспорта особи, яка отримує кошти, або документа, що його замінює, перевіряє відповідність підписів в ощадній книжці із записами в картці особового рахунку дату видаткової операції, суму видачі та залишок вкладу (нарахованих відсотків) після видаткової операції; проставляє на заяві на видачу готівкою цифрами видану суму, залишок вкладу (нарахованих відсотків), підписує ці записи та реєструє операцію в касовому журналі (операційному щоденнику);видає особі, яка отримує кошти, номерний жетон для виклику його касиром), проставляючи номер цього жетона на заяві на видачу готівки; ощадну книжку, разом із заявою на видачу готівки та іншими документами, на підставі яких проводиться виплата, внутрішнім порядком передає касиру. Касир викликає особу, яка отримує вклад (відсотки) за постановленим в заяві на видачу готівки номером жетона; перевіряє правильність та повноту оформлення переданих контролером документів; підписує записи операцій в ощадній книжці та заяву на видачу готівки; видає кошти; видає особі, яка отримує вклад(відсотки) ощадну книжку. Якщо ощадна книжка по вкладу не видавалась, повертає контролеру другий примірник заяви на видачу готівки для проставлення печатки і видає його особі, яка отримує вклад (відсотки).

Отже, порядок дій контролера та касира при видачі готівки мають суттєві відмінності, у позові та додаткових поясненнях позивач не навів розмежування обов`язків цих осіб. При цьому перевірка належності пред`явленого паспорта або документ, що його замінює, отримувачу цей порядок прямо не передбачає.

Що стосується посилання позивача на порушення ОСОБА_1 порядку ідентифікації клієнта, АТ «Ощадбанк» не зазначив, які конкретно дії відповідно до Порядку №17-2 відповідачка не виконала як контролер та або як касир.

До того ж як встановлено, після встановлення факту смерті ОСОБА_31 АТ «Ощадбанк» до правоохоронних органів не звернулося. 24 жовтня 2016 року до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою звернулося Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва та 25 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження за ч.1 ст. 190 КК України.

АТ «Ощадбанк» тільки після ухвалення рішення та відшкодування коштів Пенсійному фонду з 27 липня 2017 року по 16 березня 2018 року проведено службове розслідування стосовно видачі грошових коштів готівкою з рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_31 .

При проведенні службового розслідування не було встановлено механізму незаконного отримання коштів (або отримання коштів за довіреністю, або за підробленим паспортом (фото), або без документу, що посвідчує особу отримувача чи інш.).

Комісією не виявлено і причини, які створили можливість або сприяли незаконній видачі готівкових коштів, а висновки розслідування стосуються лише розміру шкоди, заподіяної кожним працівником.

Отже, наведене свідчить про неможливість встановлення якими конкретними неправомірними діями ОСОБА_1 заподіяно шкоду АТ «Ощадбанк» у розмірі 2 624 грн., який ступень вини під час здійснення операцій на видачу готівки, контролера та касира.

Між тим, встановлення цих обставини є необхідною умовою застосування правил статей 130,134 КЗпП щодо покладення на працівника повної матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну АТ «Ощадбанк».

До того ж, позивачем не доведено, і те, що в установі банку були створені всі умови для забезпечення схоронності матеріальних цінностей, що також є підставою для покладення на працівника матеріальної відповідальності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що готівкові кошти незаконно видавались після смерті пенсіонера третій (невстановленій) особі без будь-яких зауважень більш ніж 12 років.

Протягом цього часу моніторинг клієнтів, звірки з податковими та пенсійними органами банком не проводилось.

Видаткові операції здійснювались різними працівниками банку (більше 29 працівників) з відмінною кваліфікацією, діловими якостями, ступенем відповідальності тощо.

Але ці фактори не вплинули на результат ідентифікації та не змогли перешкодити незаконним діям.

Такі обставини свідчать про те, що існуючий в Ощадбанку порядок ідентифікації клієнта не міг забезпечити схоронність коштів від незаконного отримання пенсійних нарахувань.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено сукупність необхідних підстав для покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну установі, відповідно до статей 130,131,134, 138 КЗпП, та обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги проте, що належним та достатнім доказом підстав матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , а саме порушення нею своїх посадових обов`язків, є факти, які встановлені рішенням господарського суду та мають преюдиційне значення у справі, яка розглядається не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені у рішенні суду, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено, ОСОБА_1 не приймала участі у господарській справі за позовом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва до ПАТ «Державний ощадний банк України», а тому обставини, навіть встановлені господарським судом щодо відповідачки, преюдиційного значення не мають.

Крім того, предметом судового дослідження та оцінки у господарській справі був факт належного або неналежного виконання Ощадбанком умов господарського договору, укладеного 3 січня 2006 року між ним та Управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про виплату пенсій та грошової допомоги в частині недотримання обов`язку.

Висновки господарського суду про відшкодування шкоди Пенсійному фонду ґрунтувались на встановленні судом факту неналежного виконання Ощадбанком умов договору від 3 січня 2006 року та вимог діючого відомчого законодавства.

Проте підстави відповідальності за порушення умов господарського договору та підстави відповідальності працівника за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, не є ідентичними та регулюються нормами різних галузей права (господарського та трудового).

Отже, встановлені судовим рішенням від 13 квітня 2017 року підстави матеріальної відповідальності юридичної особи, як сторони господарського договору, не є доказом наявності підстав повної матеріальної відповідальності працівника цієї юридичної особи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не звернуто належної уваги на обов`язок посадових осіб АТ «Ощадбанк» відповідно до Посадових інструкцій ідентифікувати особу, яка отримує готівкові кошти є безпідставними, оскільки судом це не заперечувалося, а крім того, суд виходив з того, що власник або уповноважений ним орган має не тільки покласти на працівника ті чи інші обов`язки, але й розробити певний механізм їх реалізації та забезпечити можливість їх належного виконання, що в свою чергу позивачем зроблено не було.

Наведені, в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану в його інтересах адвокатом Іваненком Сергієм Валерійовичем залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.