ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/23/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

учасників справи - відповідачів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/12833/19 за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст рішення складено 25 березня 2021 року, у цивільній справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договору про сплату пайових внесків та договору купівлі-продажу майнових прав, скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації майнових прав на пайовий внесок,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» пред`явив до суду позов до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому просив визнати недійсним договір про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року, укладеного між Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "АДРЕСА_2 блок Б" та ОСОБА_2 ; визнати недійсним Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №6 загальною проектною площею 68,49 кв.м. на другому поверсі в багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 від 14.03.2019 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; скасувати рішення державного реєстратора Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області Рожко Романа Костянтиновича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43307084 від 02 жовтня 2018 року; скасувати державну реєстрацію іншого речового права - майнові права на пайовий внесок асоційованого члена кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі «АДРЕСА_2 блок Б» нерухомого майна - квартири №6 загальною проектною площею 68,49 кв.м. на другому поверсі в багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в серпні 2018 року до голови кооперативу звернувся ОСОБА_2 з пропозицією вступити в асоційовані члени кооперативу. 23 серпня 2018 року ОСОБА_2 зустрівся з головою кооперативу та між ними було укладено договір про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі. Оформивши зі своєї сторони договір, голова кооперативу зажадала від відповідача ОСОБА_2 оплати, яка мала бути обумовлена сторонами в якості пайового внеску, однак відповідач ОСОБА_2 не готовий був внести необхідну суму коштів. Крім того, вказував, що було виявлено ряд інших недоліків, які перешкоджали належному оформленню відносин між кооперативом та відповідачем ОСОБА_2 , а саме: відповідно до вимог статуту кооперативу існуюче обмеження перешкоджало голові кооперативу, одноосібно укладати договір на визначену між сторонами суму; в договорі було допущено критичні недоліки щодо предмету договору, без виправлення яких існуючий договір не міг бути виконаний. Зазначав, що з`ясувавши вказані обставини на місці, однак вже після того, як підписи на договорі були проставлені, відповідно до раніше досягнутих домовленостей, голова кооперативу роз`яснила відповідачу ОСОБА_2 , що необхідно усунути виявлені недоліки та внести обумовлений пайовий внесок, в інакшому випадку Кооператив, як сторона договору, не зможе виконати умови, обумовлені договором.

Вважає, що виявлені недоліки договору є підставою для його недійсності, а саме: 1 відповідно до п.4.4. статуту позивача, за рішенням Загальних зборів членів Кооперативу до його складу можуть прийматися інші особи, як члени Кооперативу або, як асоційовані члени Кооперативу; 2. згідно з вимогами до п.4.6 статуту кооперативу, рішення Правління Кооперативу про прийняття до Кооперативу підлягає схваленню Загальними зборами членів Кооперативу. З моменту прийняття Правління Кооперативу такого рішення та до моменту його підтвердження Загальними зборами Кооперативу така особа має ті ж права і обов`язки, що й інші члени Кооперативу (крім осіб, що бажають набути статусу асоційованих членів Кооперативу); 3. відповідно до п.6.1 статуту позивача, Асоційованим членом Кооперативу може бути фізична особа, яка внесла пайовий внесок Кооперативу у розмірі встановленому рішенням Загальних зборів членів Кооперативу. 4. згідно з п.6.2 статуту кооперативу Асоційовані члени Кооперативу здійснюють внески (пайовий, членський, цільові) у розмірах, порядку та строки, визначені рішенням Загальних зборів членів Кооперативу. 5. Згідно з п. 9.3 статуту позивача асоційовані члени Кооперативу вносять пайові внески в розмірі та у строки, встановлені Загальними зборами членів Кооперативу. 6. відповідно до п. 14.4.8 статуту позивача, до компетенції Правління Кооперативу належить прийняття рішень про укладення правочинів (договорів), інших юридичних актів, розрахунково-банківських, фінансових документів Кооперативу на суму, що перевищує 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень; 7. відповідно до п.14.5.10 статуту позивача до компетенції Голови Правління Кооперативу належить прийняття рішень про укладення та підписання правочинів (договорів) від імені Кооперативу, інших юридичних актів, розрахунково-банківських, фінансових документів Кооперативу на суму, що перевищує 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Вважає, що договір було укладено неуповноваженою на те особою без існування належних, для його укладення передумов, існування, яких є обов`язковими для його дійсності, всупереч вимогам чинного законодавства. Позивач не схвалював вчинений правочин і не схвалює та не вчиняв жодних дій, які свідчили б про його визнання, а тому такий правочин не створив будь-яких прав та обов`язків для сторін. Більше того, в договорі невірно вказано адресу будинку в якому знаходиться квартира. Будівельна адреса будинку, що будується за участю позивача, Головацького, 1, м.Тернопіль , а в оспорюваному договорі, вказано АДРЕСА_2 . Стверджує, що будинок за вказаною адресою не має жодного відношення до кооперативу і кооператив не міг розпорядитись будь-якими приміщеннями в цьому будинку, оскільки такі приміщення зареєстровані на праві власності за іншими особами. Щодо рукописного тексту в пункті 3 оспорюваного договору, необхідно зазначити, що головою кооперативу під час складання договору було здійснено лише напис: "Сплачено 100%". Подальший рукописний текст: "(суму сімсот п`ятдесят три тисячі триста дев`яносто гривень, 00 коп. внесено в повному розмірі)" було одноосібно дописано відповідачем ОСОБА_2 лише на власному примірнику договору. Так, представник позивача вважає, що усі рукописні написи не можуть підтверджувати фактичне внесення суми коштів, яка вказана в договорі. Із наявної у сторони позивача банківської виписки, яку долучено до даного позову вбачається, що операція із внесення відповідачем коштів не здійснювалася, і жодних коштів від відповідача чи інших уповноважених осіб на рахунок позивача ніколи не надходило.

Також, позивач вказує, що не може братись до уваги зазначення у договорі про внесення відповідачем коштів готівкою, покликаючись при цьому на вимоги ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. На думку представника позивача, з аналізу вище вказаної норми, вбачається, що сплата коштів за договором є подією, яка породжує обов`язок перед контрагентом за договором, виконати свої договірні зобов`язання і така подія фіксується у вигляді первинного документу. До змісту первинного документу постанова Правління Національного банку України «Про підтвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» №148 від 29 грудня 2017 містить чіткі нерозширювані вимоги щодо реквізитів первинного документу, при відсутності яких, документ не вважається первинним документом і не підтверджує господарську операцію. Згідно з вимогами п.23 вказаної постанови, касові операції оформляються касовими ордерами. Стверджує, що внесення коштів в касу юридичної особи та фіксація цієї події у прибутковому касовому ордері на виконання договору між сторонами та підстав такого внесення саме по собі є правочином, який має бути вчиненим в письмовій формі і відображений у прибутковому касовому ордері в силу вказівки закону, а тому наголошує, що єдиним допустимим доказом внесення готівкових коштів в касу кооперативу може бути виключно квитанція, що є відривною частиною прибуткового касового ордера, підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. Будь-які інші засоби доказування, зокрема написи на договорі, довідки довільної форми щодо сплати коштів, свідчення свідків є недопустимими.

Оскільки укладений між ОСОБА_2 та обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» договір про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року є недійсним, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу майнових прав, який укладений на підставі недійсного договору від 23 серпня 2018 року теж має бути визнаний недійсним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду від Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» поступила апеляційна скарга, в якій позивач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.

Зокрема, вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги істотну обставину, через яку не може бути визнано дійсним договір про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року (далі Договір), оскільки він був укладений головою кооперативу із суттєвими перевищеннями обмежень, вказаних в Статуті кооперативу на суму, що перевищує 50000грн.

Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги того, що згідно умов Договору сплата пайових внесків здійснюється пайовиком в касу кооперативу або на його поточний рахунок. Суд необґрунтовано взяв до уваги довідку кооперативу від 23 серпня 2018 року на підтвердження внесення пайових внесків, не надавши правової оцінки довідці № 02.05 виданої кооперативом 14 травня 2019 року згідно з якою оплата відповідачем пайових внесків не здійснювалась.

Окрім того, апелянт стверджує, що оскільки наведеними обставинами підтверджується, що договір про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року є недійсним, а тому договір про купівлю-продаж, який був укладний на підставі вказаного договору також повинен бути визнаний недійсним.

Під час розгляду справи в апеляційному суді відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечили апеляційну скаргу. Рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Будучи присутніми та даючи пояснення у судових засіданнях апеляційного суду 29.09.2021 року, 11.11.2021 року представники Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б», адвокат Чудопалов Ю.Ю. та керівник кооперативу Романюк О.І. підтримали вимоги апеляційної скарги, в межах доводів, викладених у скарзі. Будучи належним чином повідомленим про про час та місце судового розгляду у судове засідання 27 січня 2022 року, після оголошеної та продовженої перерви у судовому засіданні апеляційного суду представник Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б», адвокат Чудопалов Ю.Ю. не з`явився, а відтак колегія суддів, заслухавши думку учасників справи, вважає за можливе закінчити розгляд справу за його відсутності, згідно з приписами ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з п. 1 Статуту Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б», затвердженого Протоколом Загальних зборів членів кооперативу №72/1 від 30 листопада 2016 року, обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б», Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Головацького - з блок Б» створений його засновниками на добровільних засадах у відповідності з чинним законодавством, на підставі рішення Установчих зборів (протокол від 29 червня 2011 року №1). Кооператив є неприбутковою організацією.

Відповідно до п. 2.1. статуту Кооператив створюється для обслуговування своїх членів на засадах взаємодопомоги та економічного співробітництва.

Згідно пунктів 6.1 та 6.2 Статуту, асоційованим членом кооперативу може бути фізична особа віком не молодше 16 років або юридична особа, яка визнає цей Статут і внесла пайовий внесок Кооперативу у розмірі, встановленому рішенням Загальних зборів членів Кооперативу. Асоційовані члени кооперативу здійснюють внески (пайовий, членські, цільові) у розмірах, порядку та строки, визначені рішенням Загальних зборів членів Кооперативу.

23 серпня 2018 року між асоційованим членом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» ОСОБА_2 (Пайовиком) та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» (Кооператив) в особі голови кооперативу було укладено договір про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі.

Згідно п. 1 вказаного Договору Кооператив закріпив за Пайовиком пай у пайовому фонді Кооперативу, який складається з квартири номер 6 проектною загальною площею 68,49 кв.м. на другому поверсі у багатоквартирному житловому будинку з вбудовано прибудованими приміщеннями громадського призначення та гаражами манежно-боксового типу по АДРЕСА_2 зобов`язався внести пайові внески у встановленому розмірі і порядку згідно з цим договором.

Відповідно до п. 2 Договору розмір пайового внеску пайовика кооперативу становить 753 390 гривень. Порядок сплати пайового внеску визначається головою кооперативу.

У пункті 3 Договору сторони погодили, що кошти пайових внесків вносяться згідно графіку проплати. Також, у вказаному пункті позивачем в особі голови правління Романюк О.І. власноручно прописано, що пайовиком сплачено 100% вартості.

Пунктами 7-8 Договору передбачено, що після сплати пайового внеску, передбаченого цим договором Пайовик має право на отримання визначеного п. 1 цього договору паю у власністю в порядку, встановленому статутом кооперативу. Після введення в експлуатацію житлового будинку за відсутності заборгованості Пайовика перед Кооперативом Кооператив протягом двох місяців передає Пайовику з актом приймання-передачі квартиру, визначену як пай Пайовика згідно п. 1 договору, в технічному стані, що визначений сторонами, згідно п. 7 цього договору.

Згідно п. 13 Договору сторони не заперечують проти дострокового виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У разі виникнення обставин, незалежних від сторін, що перешкоджають виконанню зобов`язань сторонами за цим договором у встановлені терміни, або у разі внесення змін, коригування проекту будівництва за згодою Сторін, Сторони не несуть відповідальність за зміну термінів будівництва.

Відповідно до п. 14 Договору терміни будівництва: початок будівництва - ІІІ квартал 2017 року; закінчення будівництва - І квартал 2019 року.

Довідкою, виданою 23 серпня 2018 року Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» стверджується, що ОСОБА_2 повністю вніс пайові внески в сумі 753 390 гривень. Зобов`язання з внесення пайових внесків виникли на підставі договору про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року, на підставі якого ОСОБА_2 набув у власність двокімнатну квартиру, загальною площею 68,49 кв.м. на другому поверсі десятиповерхового будинку по АДРЕСА_2 . Претензій по сплаті пайових внесків в кооперативу до ОСОБА_2 немає. Вказана довідка підписана головою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» Романюк О.І. із прикладенням мокрої печатки кооперативу.

14 березня 2019 року між ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майнових прав ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Згідно пункту 1.1 вказаного договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити пайовий внесок асоційованого члена кооперативу та закріплення за ним паю у Обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б», що складається з квартир №6, проектною загальною площею 68,49 кв.м., що знаходиться на другому поверсі у багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та гаражами манежно-боксового типу по АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.2. договору майнові права на квартиру належать ОСОБА_2 на підставі договору про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року, довідки про сплату пайового внеску у сумі 753390 гривень в повному обсязі від 23 серпня 2018 року, виданої Обслуговуючим кооперативом Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію Іншого речового права №139937851 від 02 жовтня 2018 року.

Згідно п.1.3. предметом купівлі-продажу за цим договором є майнові права на квартиру, вказані у п. 1.1. вказаного Договору, які після набуття Пкупцем їх у власність реалізуються шляхом набуття права власності на квартиру після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію та державної реєстрації права власності.

Пунктом 1.4. зазначеного договору сторони погодили, що майнові права на квартиру за цим договором передаються від продавця покупцю шляхом підписання Акту прийому-передачі майнових прав, який є невід`ємною частною цього договору. Акт прийому-передачі підписується сторонами після оплати покупцем платежів (вартості майнових прав), передбачених цим договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна майнових прав на Квартиру за цим Договором становить 753390 гривень.

15 березня 2019 року між ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майнових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було підписано Акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 14 березня 2019 року, відповідно до якого Продавець передав у власність Покупця, а Покупець прийняв у власність пайовий внесок асоційованого члена кооперативу та закріплення за ним паю у Обслуговуючому кооперативі Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» (майнові права), що складається з квартири №6, проектно-загальною площею 68,49 кв.м., що знаходиться на другому поверсі у багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та гаражами манежно-боксового типу по АДРЕСА_2 .

Вказаний Акт приймання-передачі засвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. та зареєстровано в реєстрі за №472-473.

Як убачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 159874631, сформованого 18 березня 2019 року, державним реєстратором Почаївської міської ради Кременецького району, Тернопільської області Рожко Романом Костянтиновичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 жовтня 2018 року, індексний номер 43307084 було здійснено реєстрацію іншого речового права, зокрема зареєстровано за ОСОБА_1 інше речове право - пайовий внесок асоційованого члена кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі « АДРЕСА_2, блок Б» на квартиру на другому поверсі у багатоквартирному житловому будинку, загальною площею 68,49 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду зі вказаним позовом, позивач заперечує факт сплати відповідачем ОСОБА_2 пайового внеску за майнові права на квартиру, та вказує, що зазначена у договорі про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року сума сплати пайового внеску була вписана власноручно відповідачем ОСОБА_2 , оскільки у наявному у позивача примірнику не зазначено розмір суми сплати пайового внеску.

Так, до матеріалів позову, представником позивача долучено ще один примірник договору про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року, укладеного між асоційованим членом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» Грода І.П. (Пайовиком) та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» (Кооператив) в особі голови кооперативу, у пункті 3 якого зазначено, що пайовий внесок сплачено у розмірі 100%.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із тих обставин, що при укладенні спірного договору між ОСОБА_6 ( Пайовиком ) та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» від 23 серпня 2018 року сторонами дотримано вимоги ст. 203 ЦК України;а також, що державним реєстратором правомірно було прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_2 іншого речового права - пайового внеску асоційованого члена кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі «АДРЕСА_2, блок Б» на спірну квартиру; а відтак, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог та похідних від них вимог про про визнання недійсним Договору купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру від 14.03.2019 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та скасування рішення державного реєстратора Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області Рожко Р.К. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43307084 від 02 жовтня 2018 року.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому колегія суддів із ним погоджується.

Згідно із статтями 55, 124 Конституції України та статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 4, 5, 19 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статей 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частини перша, друга статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності та речові права 6на нерухоме майно (стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частиною першою статті 5 цього Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

У відповідності до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

За змістом статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 26 наведеного вище Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно із вимогами частин другої, третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент вирішення спору) у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Крім того, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.

Отже, як на момент виникнення спірних правовідносин так і на момент вирішення справи законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19).

У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) визначено, що «відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 80 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Статтею 2 Закону України «Про кооперацію» надано визначення паю - це майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Пайовий фонд - фонд, що формується з пайових внесків членів кооперативу і є одним із джерел формування майна кооперативу, розмір якого може змінюватися.

Згідно ст. 21 Закону України «Про кооперацію», пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Матеріалами справи підтверджено, що внесена відповідачем ОСОБА_2 сума грошових коштів у розмірі 753390 гривень складає пай ОСОБА_2 у кооперативі та є ціною визнаного за ОСОБА_2 майнового права, як очікування у подальшому отримати створене майно - квартиру №6 загальною проектною площею 68,49 кв.м. на другому поверсі в багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 57 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р. (далі - Порядок), для державної реєстрації інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. У відповідності до підпункту 10 пункту 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України №148 від 29 грудня 2017 року, касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. касовий ордер є внутрішнім документом підприємства, який використовується з метою ведення бухгалтерського обліку і підтверджує лише прихід готівки в касу, однак не підтверджує проведення розрахунків за договором, а таким документом, в розумінні п. 57 Порядку є довідка про сплату пайового внеску з підтвердженням Кооперативу про відсутність претензій стосовно розрахунків за договором.

Таким чином, не заслуговують до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем ОСОБА_2 не було внесено кошти за пайовий внесок, оскільки відповідач ОСОБА_2 повністю сплатив пайовий внесок за квартиру, відповідно до укладеного між ним та Кооперативом договором.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Колегія суддів вважає, що вимоги по розрахунках за договором є способом виконання зобов`язань і не породжують таких наслідків, як недійсність правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом з застосуванням наслідків, передбачених законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що при укладені спірного договору між ОСОБА_2 (Пайовиком) та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» від 23 серпня 2018 року сторонами дотримано вимоги ст. 203 ЦК України.

Також, безпідставними є посилання апеляційної скарги те, що договір про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року було укладено з суттєвим перевищенням Головою кооперативу повноважень, вказаних в статуті кооперативу, а саме на суму, що перевищує 50000грн.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на норми статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з ними договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у справі № 760/8121/16-ц).

Отже, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16).

Однак, стороною позивача не доведено і судом не встановлено обставин недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи - відповідача ОСОБА_2 , відсутні докази про достеменну його обізнаність про відсутність в представника позивача необхідного обсягу повноважень на укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 14.4.8. статуту передбачено, що до компетенції Правління Кооперативу належить прийняття рішень про укладення та підписання правочинів (договорів), інших юридичних розрахунково-банківських, фінансових документів Кооперативу, чи здійснення платежів в формах на суму, що перевищує 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Згідно з п. 14.5.10. статуту, до компетенції Голови Правління належить прийняття рішення про укладення та підписання правочинів (договорів) від імені Кооперативу, інших юридичних і розрахунково-банківських, фінансових документів Кооперативу, чи здійснення платежів в формах на суму, що дорівнює чи не перевищує 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Із загальнодоступних джерел - Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на час укладення оспорюваного правочину Романюк О.І. була керівником Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» та мала право вчиняти дії від імені вказаної юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори. Відомостей про обмеження повноважень керівника у цьому реєстрі немає.

Матеріалами справи підтверджено, що 23 серпня 2018 року кооператив видав ОСОБА_2 довідку з прикладенням мокрої печатки про те, що останній повністю вніс пайові внески в сумі 753390 грн. Зобов`язання з внесення пайових внесків виникли на підставі договору про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року, на підставі якого ОСОБА_2 набув у власність двокімнатну квартиру загальною площею 68,49 кв.м на другому поверсі десятиповерхового будинку по АДРЕСА_2 . Претензій по сплаті пайових внесків в кооперативу до ОСОБА_2 немає. (а.с.147 т.1)

Видача кооперативом вказаної довідки про сплату відповідачем ОСОБА_2 пайового внеску вказує на схвалення позивачем спірного договору та прийняття його до виконання. А тому правильними є висновки суду першої інстанції, що спірний правочин породив правові наслідки у вигляді набуття відповідачем ОСОБА_2 майнових прав на спірну квартиру.

Долучені в апеляційному суді представником позивача протоколи зборів членів правління кооперативу не свідчать про те, що оскаржувана угода не була схвалена позивачем.

Колегія суддів не може прийняти посилання апелянта на довідку №02.05 від 14 травня 2019 року кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б», що за договором про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі, укладеним 23 серпня 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» та ОСОБА_2 , останнім проплата у готівковій чи безготівковій формі не здійснювалася. Вказана довідка спростовується довідкою цього ж кооперативу від 23 серпня 2018 року , виданою про те, що ОСОБА_2 повністю вніс пайові внески в сумі 753390 грн. Зобов`язання з внесення пайових внесків виникли на підставі договору про сплату пайових внесків асоційованим членом кооперативу у житлово-будівельному кооперативі від 23 серпня 2018 року, на підставі якого ОСОБА_2 набув у власність двокімнатну квартиру загальною площею 68,49 кв.м на другому поверсі десятиповерхового будинку по АДРЕСА_2 . Претензій по сплаті пайових внесків в кооперативу до ОСОБА_2 немає. (а.с.147 т.1)

Окрім того, п.2 договору передбачено, що розмір пайового внеску Пайовика до Кооперативу становить 753390 грн. Порядок сплати пайового внеску визначається головою кооперативу. У п. 3 договору сторони погодили, що кошти пайових внесків вносяться згідно графіку проплати, де головою кооперативу Романюк О.І. власноручно зроблено напис "Сплачено 100%"(а.с.8 т.1) А тому такий пункт договору про те, що пайовик сплатив кооперативу вартість паю повністю до підписання цього договору, є розпискою. Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному в пункті 7.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19). А тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи кооперативу, що пайові внески на рахунки кооперативу від ОСОБА_2 насправді не поступали та відсутні бухгалтерські документи про перерахування таких коштів.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні ЄСПЛ від 1 червня 2006 року в справі «Федоренко проти України» зазначено про необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини, а також пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

За наведених обставин, взявши до уваги встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність встановлених законом підстав для задоволення позовних вимог .

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України немає.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384,389,390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «АДРЕСА_2 блок Б» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 1 лютого 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С. Хома М.В.