Єдиний унікальний номер 235/6538/21
Номер провадження 22-ц/804/146/22
Єдиний унікальний номер 235/6528/21 Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є.
Номер провадження 22-ц/804/146/22 Суддя доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 235/6538/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Філь О.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі в період з 01 травня 1999 року по 04 січня 2021 року, був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, що підтверджується трудовою книжкою. Під час роботи в шахті він отримав професійні захворювання. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджений 17.05.2021 року, йому були встановлені діагнози: пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст. (один-два), хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були також встановлені обставини та причини професійного захворювання. Згідно довідці МСЕК від 03.06.2021 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності безстроково. Він тривалий час вимушений був лікуватися як амбулаторно, так і стаціонарно, лікування за наслідками професійного захворювання продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Вважає, що внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Зважаючи на вищезазначене він не має можливості працевлаштуватись, оскільки через стан здоров`я не може знайти високооплачувану роботу, заробіток від якої давав би змогу утримувати сім`ю та проходити необхідне лікування та реабілітацію за професійним захворюванням та трудовим каліцтвом у повному обсязі. У зв`язку з негативними наслідками набутих професійних захворювань його життєдіяльність обмежена, Він не може реалізувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінив у 110000,00 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2021 року задоволені частково позовні вимоги стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн. з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду змінити в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, збільшивши цей розмір до 110 000 грн. без утримання з цієї суми податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування вказав, що присуджена судом першої інстанції сума відшкодування не є домірною завданій шкоді. Так, згідно актуальної практики Верховного Суду за 100% втрати працездатності присуджується моральна шкода у розмірі 275000 грн. Зазначив, що у даній справі встановлено, що звільненні позивача з підприємства відповідача відбулося на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, відсоток непрацездатності складає 65% безстроково, стаж роботи у шкідливих умовах на підприємстві відповідача становить 21 рік. Позивач потребує щорічної реабілітації, реабілітаційний потенціал позивача є низьким. При цьому зміни в стані здоров`я та змін у буденному житті позивача є тяжкими та незворотними. Оскільки позивач був звільнений за станом здоров`я вже у віці 64 років, він фактично позбавлений можливості працювати за здобутою спеціальністю та знайти нову роботу з гідною оплатою праці, він нездатен фінансово забезпечувати себе та свою сім`ю. Він зазнає істотних вимушених змін у житті, необхідності вжиття додаткових заходів для організації життя, зокрема необхідності постійного лікування, та фізичних страждань, що полягають у відчутті постійного дискомфорту, слабкості та втомі, постійного болю тощо. Зазначає, що головним критерієм для об`єктивної оцінки при визначенні розміру моральної шкоди є саме відсоток втрати працездатності, та з розрахунку, зробленою ВП ВС у справі №210/5258/16-ц за 1% втрати працездатності при вирішенні аналогічних справ стягують 2750 грн. моральної шкоди, тобто у випадку позивача розмір відшкодування мав би бути визначеній на рівні 178750 грн. Також позивач навів судову практику судів різних інстанції зі спірних правовідносин. Щодо утримання з присудженої судом суми податку на доходи та інших платежів позивач зазначив, що відповідно до пп. 164.2.14 ст. 164 ПКУ суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих життю та здоров`ю, не включаються до оподаткованого доходу. Оскільки шкода була завдана саме здоров`ю позивача, то суми стягнуті на його користь не підлягають відшкодуванню.

Відповідачем ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити рішення без змін, а скаргу позивача без задоволення. В обґрунтування зазначив, що оформлюючи трудові відносини з позивачем, останнього було проінформовано під розписку про умови праці. За роботу в шкідливих умовах позивач відповідно до ст. 7 ЗУ «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці у підвищеному розмірі та іншими пільгами. Усвідомлюючи виникнення професійного захворювання, позивач тривалий час не повідомляв про необхідність його переведення на менш шкідливу роботу, та ніколи не заявляв про порушення з боку відповідача, тобто навмисно сприяв виникненню професійного захворювання. Стверджуючи про заподіяння моральної шкоди, позивач не наводить жодних доказів її заподіяння, та не надав обґрунтований розрахунок судових витрат. Надані позивачем докази не доводять змін у його емоційному стані. Позивачем не доведено наявність вини відповідача у спричиненні йому шкоди. Позивачу встановлено 3 групу інвалідності, яка є робочою, крім того, він отримує пенсію на пільгових умовах. Сума відшкодування відповідає сумам відшкодування по аналогічним справам, де відповідачем є ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». За ч.2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня потерпілого розмір відшкодування зменшується. Щодо стягнення з суми відшкодування податків, то суд першої інстанції вірно застосував пп. 164.2.14 ст. 164 ПКУ.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 110 000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» в період з 01 травня 1999 року по 04 січня 2021 року, остання займана посада - гірничний робітник очисного вибою 5 розряду підземний з повним робочим днем в шахті. Був звільнений 04.01.2021 року згідно наказу №6 від 05.01.2021 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров`я, що підтверджується трудовою книжкою.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 17.05.2021 року було проведено розслідування причин винекнення хорнічного професійного захворювання ОСОБА_1 (пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст. (один-два), хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ). У п.17-18 зазначено, що хронічне захворювання виникло за таких обставин: виробничий пил переважно фіброгенної дії, фізичне динамічне навантаження, виробничий шум, робоча поза в нахиленому положенні 56% часу зміни, перебування у вимушеній позі 74% часу зміни, в позі стоячи 67% часу зміни.

В акті також зазначено, що стаж роботи позивача складає 45 років 05 місяців 01 день, за професією - 17 років 06 місяців 29 днів, в умовах шкідливого випливу - 21 рік 08 місяців 02 дні. Згідно п. 15 акту раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було.

Також надано медичний висновок №114/427 від 20.04.2021 року, виданий ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», згідно якого ОСОБА_1 встановлено пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст. (один-два), хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Дані професійні захворювання встановлені вперше.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №222701 від 03.06.2021 року, позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності з 03.06.2021 року безстроково.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №098574 від 03.06.2021 року, позивачу встановлено 65 % втрати працездатності первинно за сукупністю (30% хронічна радікулопатія, 25% пневмоконіоз, 10% приглухуватість).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3258 ОСОБА_1 перебував на лікування у КНП «Селидівська центральна міська лікарня» з 10.11.2020 року по 19.11.2020 року з діагнозом «хронічна вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія, рецидивуючий перебіг, стадія тривалого загострення з вираженим больовим, м`язовов-тонічним, лівобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта».

Згідно виписки з карти стаціонарного хворого №401 ОСОБА_1 перебував у терапевтичному відідленні ДУ Інституту медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Академії медичних наук України з 14.04.2021 року по 30.04.2021 року з діагнозом пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст. (один-два), хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що тяжкі та шкідливі умови праці на підприємстві відповідача призвели до професійного захворювання позивача, та цим позивачу було заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив зі ступеню, характеру, обсягу і тривалістю страждань, та того, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 65%, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідку про умови праці, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідку про результати визначення ступеню втрати працездатності, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу безстроково встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності - 65 відсотків.

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 20 квітня 2021 року № 14/427 на ім`я позивача в якості обґрунтування діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння): підставою для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко-функціональних обстежень, динаміка захворювань, їх розвиток під час роботи, інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці від 08.04.2021 року, згядно якої хворий підлягав комплексній дії виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини (концентрація пилу: прохідник 65,7-915,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; ГРОЗ 30,2-53,6 мг/м3 при ГДК 10,0 мг/м3, гірник підземний 29,5 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3, майстер гірничий 130,5 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, фізичне навантаження, робоча поза, рівень шуму 82-94 дба при ГДР 80 дба), стаж в шкідливих умовах праці більше 21 роки.

Таким чином, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Позивачем оскаржується рішення суду у частині розміру моральної шкоди, яку було стягнуто судом першої інстанції, та зазначено, що він є замалим. Однак апеляційний суд не приймає доводи скарги щодо необґрунтованості розміру відшкодування, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі у тому числі: характер та ступень втрати працездатності, яка встановлена позивачу безстроково, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахування встановлення третьої групи інвалідності, яка є робочою групою, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, судом враховані всі надані сторонами докази і їм дана належна оцінка. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у 40000 грн. є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.

Щодо посилань позивача на розрахунок моральної шкоди у справі №210/5258/16-ц, зроблений ВП ВС у постанові від 05 грудня 2018 року, то зазначений розрахунок зроблений у іншій справі та за інших обставин та не може слугувати підставою для переоцінки доказів у даній справі, до чого зводяться доводи апелянта.

Крім того, апеляційний суд не приймає посилання позивача на судову практику інших судів першої та другої інстанції, оскільки вона не має правового значення для розгляду даної конкретної справи з відповідними встановленими фактичними обставинами, які було встановлено в судовому засіданні.

Однак апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованості стягнення на користь позивача суми відшкодування з відрахуванням з неї податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми на відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зазначення про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 40000 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, однак, зазначає, по суті розгляду справи сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, залишається незмінною. За таких обставин підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 110 000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2021 змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000,00 (сорок тисяч) грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: