Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2022 Справа №607/22190/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя. В обґрунтування вимог позивач вказує, що в період шлюбу з відповідачем, вони розпочали будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , будівельна готовність якого станом 25 червня 2021 року становить 65%. Вказаний незавершений будівництвом об`єкт нерухомості був зареєстрований за відповідачем. 25.06.2021 за її письмовою згодою було оформлено нотаріально посвідчений Договір купівлі-продажу вказаного незавершеного будівництвом житлового будинку, вартість якого становила 211 800 гривень, які відповідач отримав в повному розмірі, ще до підписання договору. В подальшому, відповідач не передав належні їй на праві спільного майна подружжя 105 900 грн. (половину вартості вказаного незавершеного будівництвом об`єкта нерухомості) та не використав вказані грошові кошти, за її нотаріально оформленою згодою, в інтересах сім`ї. Посилаючись на те, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя, виходячи з рівності часток подружжя, позивач просила задовольнити позов, стягнувши з відповідача 1/2 частку грошової компенсації вартості спірного майна подружжя у розмірі 105 900 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові, зазначила, що будинок збудований за спільні кошти та спільною працею за час шлюбу. Коли вона надавала згоду на відчуження, відповідач за отримані кошти обіцяв купити сину квартиру, проте цього не зробив. Жодних коштів, отриманих ним від продажу майна, яке було нажите за час шлюбу не надав. Просила позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові та просив суд їх задоволити.

В судовому засіданні відповідач заперечив щодо задоволення позову, пояснив, що він передавав позивачці 1000 доларів США, купляв сину комп`ютер та одяг. Просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що земельна ділянка під будівництво йому була подарована. Крім того, звертає увагу суду, що він вкладав свої особисті кошти. На її ім`я позивачки оформлявся кредит для добудови будинку.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2007 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року у справі №607/11881/21.

08 жовтня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 на своє ім`я зареєстровано право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , будівельна готовність якого становить 65%.

25 червня 2021 року за письмовою згодою ОСОБА_1 було оформлено Договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 на користь покупця ОСОБА_4 .

Як вбачається із зазначеного Договору, ОСОБА_1 , у своїй письмовій заяві від 25 червня 2021 року за реєстровим номером №1479, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П., надала згоду на укладення вищевказаного правочину по відчуженню незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , виключно в інтересах сім`ї.

Вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, технічна готовність якого складала 65%, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідно до змісту вищевказаного Договору становила 211 800 гривень.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім"ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України, визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , будівельна готовність якого становить 65%, під час перебуваючи в шлюбі із позивачкою.

Відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя.

Відповідно до Договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку, відповідно до звіту про оцінку майна, виданого оцінювачем ТОВ «ВЕНС ФІН КАПІТАЛ», ринкова вартість майна станом на 24.06.2021 становить 211 800, 00 гривень. За домовленістю сторін продає цей вчинено за погоджені ними суму: 211 800, 00 гривень, які Продавець отримав від Покупця в повному обсязі до підписання цього Договору.

ОСОБА_3 не надано доказів використання коштів від відчуження спірного майна в інтересах сім`ї, тоді як позивачка стверджує, що всі виручені кошти відповідач використав у власник інтересах.

Твердження відповідача про те, що ним передано позивачу 1000 доларів США ОСОБА_1 , не підтверджено жодними доказами та не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

При цьому судом враховано, що сторони визнали, що вже кілька років вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Таким чином, беручи до уваги, що незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже, і кошти, виручені від його продажу є спільною сумісною власністю подружжя. Тому, в порядку, поділу майна подружжя, позивачці в якості грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частини відчуженого відповідачем незавершеного будівництвом житлового будинку, необхідно компенсувати половину отриманої від продажу суми.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено, відповідач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю другої групи, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України слід повернути з державного бюджету ОСОБА_1 1 059, 00 гривень сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 368, 369 Цивільного кодексу України, ст.ст. 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 105 900 гривень набутих від відчуження майна нажитого за час шлюбу.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 1 059, 00 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2022 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк