Справа № 539/2287/17
Провадження № 2/539/15/2022
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2022 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді Даценка В.М.,

з участю секретаря Шрейтер С.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку спрощеного позовного провадження заяву позивача ОСОБА_3 про зміну підстав позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу з правом викупу,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу з правом викупу.

У позові вказав, що 01листопада 2014 року, між ним та відповідачем укладено договір № 157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу, строком на 1 рік.

Розмір орендної плати з урахуванням виплати повної вартості складає суму в національній валюті згідно із комерційним курсом, еквіалентному 2500 доларів США на місяць на момент оплати.

Між позивачем і відповідачем було досягнути згоди з усіх істотних умов договору. При цьому було досягнуто домовленості про те, що договір оренди спочатку буде укладатись у простій письмовій формі, пізніше, при наявності у відповідача вільного часу, договір оренди мав бути посвідчений нотаріально

Позивач виконав умови договору та передав відповідачу згідно акту прийому - передачі транспортного засобу від 1 листопада 2014 р. в платне користування ескаватор-навантажувач марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_1 .

На виконання умов договору відповідач здійснив часткове виконання договору здійснивши оплату за користування транспортним засобом за три календарних місяці трьома платежами по 2 500 доларів США кожен. Надалі орендна плата відповідачем не вносилась, договору нотаріально посвідчити не було можливості, зв`язок з відповідачем втрачений.

Відповідач умов договору оренди повністю не виконав та орендну плату у повному обсязі не сплатив. Незважаючи на неодноразові звернення позивача, ОСОБА_4 відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання передбачені договором щодо користування транспортним засобом з правом викупу та до теперішнього часу не виконав свій обов`язок.

Прохає суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором оренди транспортного засобу з правом викупу, що складає грошову суму коштів у розмірі 22 500 доларів США, заборгованість по пені в розмірі 2 250 доларів США та 3% річних в розмірі 187 доларів США.

12.10.2021р. від позивача надійшла заява про зміну підстав позову. Заява обґрунтована тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2020 року у справі № 539/3720/16-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено, визнано дійсним договір № 157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу від 01 листопада 2014 року, предметом якого є екскаватор-навантажувач марки JСВ 3-СХ. 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_2 . двигун № НОМЕР_3 загальною масою 7600 кг, жовтого кольору, реєстраційний номер № НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_3 до ОСОБА_4 .

Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року у справі № 539/3720/16-ц стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 23 892.56 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2020 року та додаткове рішення Лубенського міськрайонного суду від 05 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

За результатами касаційного перегляду, Верховний Суд постановою від 22 липня 2021 року у справі № 539/3720/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року - без змін.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Так, в силу закону, у зв`язку з недотриманням встановленої законом нотаріальної форми для договорів оренди з викупом, та у зв`язку з невизнанням його судом дійсним, на підставі ч. 1 ст. 219 ЦК України, договір № 157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу від «01» листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , є нікчемним (недійсним). Тому стягнення заборгованості за таким договором безпідставне, отже неможливе.

Водночас, відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Укладений між сторонами правочин - договір № 157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу від 01 листопада 2014 року є нікчемним, проте, на його виконання було передано екскаватор-навантажувач марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , то відповідно до ст. 216 ЦК України підлягають застосуванню наслідки нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошового еквіваленту вартості переданого за нікчемним договором предмета.

Крім цього, в матеріалах справи наявний документ, який чітко підтверджує дату передання транспортного засобу, а саме: акт прийому-передачі транспортного засобу від 1 листопада 2014 р, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав в користування екскаватор-навантажувач марки, реєстраційний номер № НОМЕР_1 . Претензій сторони не мали. Технічний стан екскаватора-навантажувача був справний, відповідав технічним вимогам, що підтверджується технічним талоном, а також відсутністю скарг з боку орендаря.

Таким чином, в сукупності із наведеним позивач вважає за необхідне використати такий спосіб захисту як застосування наслідків недійсності - нікчемного правочину, а відтак змінити підставу позову.

Зважаючи на природу нікчемності правовідносин оформлених договором, - первісної правової підстави позову, а саме - договору № 157/14 оренди транспортного засобу з правом викупу від «01» листопада 2014 року, з урахуванням виплачених зі сторони відповідача платежів за договором у розмірі 7 500 доларів США, з ОСОБА_4 необхідно стягнути суму еквівалентну відшкодуванню вартості переданого екскаватора-навантажувача, станом на момент 01.11.2014 року - в розмірі різниці у сумі 19 527 доларів США.

Прохає суд: стягнути вартість переданого за нікчемним договором транспортного засобу екскаватора-навантажувача марки JСВ 3-СХ, 1999 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 . загальною масою 7600 кг. жовтого кольору, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , у розмірі 19 527 доларів США в грошовому еквіваленті на момент ухвалення рішення суду, як спосіб застосування наслідків нікчемного правочину.

06.12.2021 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить зменшити первісні вимоги 19 527 дол. США, інші вимоги просить залишити без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача заяви про зміну підстави позову та уточнення позову підтримав, вказавши, що остання фактично редакційно доповнює заяву про зміну підстави позову та є її частиною.

Представник відповідача проти прийняття заяви заперечує, мотивуючи тим, що заява фактично про зміну предмету та підстав позову.

Дослідивши матеріали поданої заяви про зміну предмету позову, суд доходить до такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретного позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) захоче скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Таким чином, законодавцем визначено право позивача змінювати предмет позовних вимог, як складову матеріально-правової вимоги позивача до відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Виходячи з вищевикладеного, складовими частинами позову є предмет, підстава, зміст.

Так, згідно із постановою Верховного Суду у справі № 922/404/19 від 09.07.2020 року, зроблено висновок: «позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог.

З системного аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).

Вивчивши матеріали первинної позовної заяви та заяву про зміну предмету позову, склад учасників справи як в первинному позові, так і в заяві про зміну предмету позову, суд доходить висновку, що у заяві про зміну предмету позову від 12.10.2021 року позивач змінив як предмет позову, так і підстави позову. Свої нові позовні вимоги у заяві позивач обґрунтовує зміною фактичних обставин.

У своїй постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 370/2201/15-ц Верховний Суд звернув увагу на те, що доповнення позовних вимог новими вимогами та новими обставинами по своїй суті є новим позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України одночасна зміна предмету і підстав позову не допускається.

З огляду на те, що позивач, подавши заяву про зміну предмету позову, змінив як предмет, так і підставу позову, по суті подав новий позов, у прийнятті заяви позивача про зміну предмету позову від 12.10. 2021 року необхідно відмовити.

Роз`яснити позивачу, що відмова в прийнятті заяви про зміну предмету позову не перешкоджає позивачу зверненню із позовною заявою до суду в загальному порядку шляхом подання нового позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.49, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В прийнятті заяви позивача ОСОБА_3 про зміну підстав позову- відмовити та повернути позивачу.

Роз`яснити, що відмова в прийнятті заяви про зміну предмету позову не перешкоджає зверненню із позовною заявою до суду в загальному позовному порядку шляхом подання окремого позову.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту оголошення.

Ухвала про відмову у прийнятті до розгляду заяви оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвалу, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, можуть включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до ст. 353 ЦПК України ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові) може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15-ти, в порядку та строки, визначені ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 03.02.2022р.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко