Номер провадження 22-ц/804/62/22
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2022 року

м. Бахмут

справа № 234/13530/20

провадження № 22-ц/804/62/22

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Канурної О.Д., Мірути О.А.,

за участю секретаря Гладух О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області,

Управління Державної казначейської служби України у м.Краматорську Донецької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у місті Краматорську Донецької області про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди, заподіяних внаслідок нарахованої, але не виплаченої пенсії (суддя Лебединець Г.С.), ухваленого в приміщенні суду в місті Краматорськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_1 у вересні 2020 року звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у місті Краматорську Донецької області про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди, заподіяних внаслідок нарахованої, але не виплаченої пенсії.

Позов мотивовано тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.06.2019 року по справі № 200/5050/19-а зобов`язано УПФУ у м. Краматорську відновити виплату пенсії позивачу та сплатити заборгованість з пенсії за період з 01.06.2016 року по 31.08.2018 року. Рішення набрало законної сили 14.08.2019 року. Однак до теперішнього часу рішення не виконано.

Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/14027/19-а від 05.02.2020 року встановлена протиправна бездіяльність УПФУ у м. Краматорську Донецької області щодо невиконання рішення суду від 10.06.2019р. по справі № 200/5050/19-а та вирішено стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджену суму заборгованості з пенсії станом на 05.02.2020 року в розмірі 146 334,10 грн. за період з 01.06.2016 р. по 31.07.2018р. Рішення набрало законної сили 02.04.2020р. Однак до теперішнього часу рішення Управлінням, також, не виконано.

Зазначає, що невиплачена їй з вини УПФУ м. Краматорська заборгованість з пенсії в розмірі 146 334,10 грн. є неотриманим доходом, упущеною вигодою, яка входить до складу збитків, що є предметом у даній справі.

Уточнивши позовні вимоги, просила: 1) безспірно списати кошти державного та місцевого бюджетів з держави України в особі УПФУ у м. Краматорську Донецької області або з рахунку УПФУ у м. Краматорську збитки у вигляді упущеної вигоди (майнову шкоду) у розмірі 146 334,10 грн., які заподіяні протиправними діями УПФУ у м. Краматорську Донецької області щодо невиплати нарахованої пенсії за період з 01.06.2016 року по 31.07.2018 року на користь ОСОБА_1 ; 2) безспірно списати кошти державного та місцевого бюджетів з держави України в особі УПФУ у м. Краматорську Донецької області або з рахунку УПФУ у м. Краматорську моральну шкоду у розмірі 3 000 EURO у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату виплати такої шкоди; 3) встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати керівника УПФУ у м. Краматорську подати звіт про виконання судового рішення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України та Управління Державної казначейської служби України у м. Краматорськ про стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 29 грудня 2022 року також відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення та зобов`язання керівника УПФУ у м. Краматорську подати звіт про виконання судового рішення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі позивач просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення збитків у вигляді недоотриманої нарахованої заборгованості з пенсії за минулий час з 01.06.2016 по 31.07.2018 у розмірі 146334, 10 грн. на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/5050/19-а від 10.06.2019 року, яка включає в себе упущену вигоду, під якою розуміються доходи.

Обґрунтовуючи свою позицію посилається на положення статтей 22, 623, 625, 1043, 1192 ЦК України, статті 224, 225 ГК України, висновок Верховного Суду України у постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16.

Крім того, обґрунтовуючи заподіяння їй моральної шкоди, посилається на положення статтей 3, 19 Конституції України, статті 1173 ЦК України та зазначає, що неотримання належного їй доходу у вигляді невиплаченої пенсії тривалий час вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, лікування, що викликало негативні емоції, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що з оскаржуваним рішенням відповідач повністю погоджується, вважає його законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причину не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність на скаргу задовольнити.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську в Донецькій області в судове засідання не з`явився, причину не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, причину не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно особистої заяви від 21.03.2018 ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ у м. Краматорську як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України. (том 1, а.с. 26)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.06.2019 року у справі № 200/5050/19-а адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений частково. Зобов`язано УПФУ у м. Краматорську Донецької області відновити виплату пенсії та сплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_1 за період з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2018 року. (том 1, а.с. 39-47)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року у справі № 200/14027/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ у м. Краматорськ Донецької області та ДКСУ про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів - задоволені частково. Стягнуто з УПФУ у м. Краматорськ Донецької області на користь ОСОБА_1 пенсію за минулий період з 01 червня 2016 по 31 липня 2018 включно у розмірі 146 334,00 грн. Зобов`язано УПФУ у м. Краматорськ Донецької області нарахувати та виплатити компенсацію (інфляційні втрати) втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з моменту припинення виплат пенсії до дати ухвалення судового рішення на користь ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 02.04.2020 року та до теперішнього часу не виконано (том 1, а.с. 48-58).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

У статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає за загальним правилом як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що заявлена позивачем ОСОБА_1 до стягнення сума недоотриманої пенсії у розмірі 146 334,10 гривень не є упущеною вигодою у розумінні діючого законодавства та положення статей 22, 1173 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є також необґрунтованими та передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можливо з таких підстав.

Відповідно до статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з вимогами частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 77, 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для застосування положень статті 1167 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що доведенню підлягає факт, що таку шкоду позивачу було завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, при наявності таких складових елементів як протиправна поведінка, настання шкоди, прямий причинний зв`язок між першим та другим елементом та вина особи, що заподіяла шкоду.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення».

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Аналогічного висновку дійшов Верховним Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 425/793/19.

Основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №804/2252/14, від 31.01.2018 у справі №813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №800/500/16, від 01.03.2018 у справі №9901/377/18, від 09 лютого 2021 року у справі №425/793/19.

Враховуючи наявність рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року, яким визнано протиправними дії відповідача Управління Пенсійного фонду України Донецької області в м. Краматорськ щодо встановлення протиправної бездіяльності УПФУ в частині невиплати позивачеві належних сум пенсії, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність таких дій відповідача доведена, вина в даному випадку презюмується і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки протиправність дій відповідача - Управління Пенсійного Фонду в м. Краматорське підтверджена рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року.

Звертаючись з позовом до суду в частині вимог до Управління Пенсійного Фонду в м. Краматорське Донецької області, позивачка визначила розмір відшкодування моральної шкоди сумі еквівалентній 3000 євро на час ухвалення рішення та вважає, що така шкода була їй заподіяна саме невиплатою пенсії, внаслідок чого вона не мала можливості в повні мірі реалізувати свої звички та бажання, вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, лікування та не мала іншого ефективного способу захистити порушене право.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Невиплата пенсії позивачу за умови, що вона є єдиним джерелом доходу позивача, яка є особою похилого віку , інвалідом другої групи є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, яка змушена була звертатися за правовою допомогою та відстоювати свої порушені права в суді.

Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень його прав, шляхом ухвалення судами рішень на його користь, не може йому компенсувати його немайнових втрат, оскільки позивач була змушена звертатися до суду, з червня 2016 року вона не отримувала пенсійні виплати, які були її єдиним засобом існування, а отже позивач , дійсно , була змушена докладати зусиль для організації свого життя, лікування за умови відсутності коштів та відчуває безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану речей, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, колегія суддів вважає доведеним факт завдання позивачеві відповідачем в особі Управління Пенсійного Фонду України в м. Краматорськ Донецької області, моральної шкоди з урахуванням позбавлення позивача пенсії, загальний розмір якої за період з 01 червня 2016 року до 31 серпня 2018 року становить 146334 грн. та інших вищезазначених обставин, зокрема тривалості неправомірних дій позивача, необхідності постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, невиконання судового рішення і на теперішній час, що призводило до погіршення стану здоров`я, відчуття страху за своє майбутнє, приниження гідності, постійного стресу.

Апеляційний суд також враховує, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку органів державної влади завжди викликають негативні емоції.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , колегія суддів враховує обставини справи, ступінь вини відповідача, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, норми статті 23 ЦК України, і вважає, що сума 20 000,00 грн. буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди. Крім того, такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади.

При цьому, невиконання рішення суду через відсутність фінансування, в даному випадку не має правового значення, оскільки визначальним для правильного вирішення спору є незаконність дій управління Пенсійного фонду по припиненню виплат ОСОБА_1 та завдання у зв`язку із цим позивачеві втрат немайнового характеру. За умови належного виконання відповідачем покладених на нього державою функцій з пенсійного забезпечення позивача на належному рівні фінансування для виконання рішення суду, яким встановлена така незаконність, не потребувало би.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди,так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами,що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

ОСОБА_1 в даній справі позов пред`явлений, зокрема до Держави України в особі управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області, неправомірними діями якого було завдано моральну шкоду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц зазначено, що «держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або є незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові».

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині позовних вимог до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області. Позовні вимоги в цій частині слід задовольнити, стягнувши на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат під час подання позову та за подання апеляційної скарги, її позов задоволено частково, то згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України вказані витрат компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області про відшкодування моральної шкоди, скасувати.

Позов ОСОБА_1 в частині вимог до Держави України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області, 20 000,00 (двадцять тисяч ) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судові витрати у справі компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її винесення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: