Справа № 344/6759/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/213/22
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В., секретаря Петріва Д.Б.

за участі адвоката Томина С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Томин Сергій Володимирович, на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену 03 листопада 2021 року в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Воліцького Дмитра Петровича, скасування постанови про накладення арешту, зняття арешту,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Томин С.В. звернувся в суд із скаргою на дії старшого державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Воліцького Д.П.

Скарга мотивована тим, щопостановою старшого державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Воліцького Д.П. від 06 червня 2016 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 . Вважає, що вказана постанова є незаконною, оскільки у боржника відсутнє будь-яке майно, придатне для звернення стягнення. Крім того, накладення арешту на все майно є неспівмірним із розміром боргу. А тому просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ Воліцького Д.П. щодо накладення арешту на все рухоме майно ОСОБА_1 , скасувати постанову про арешт усього рухомого майна ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №49523867 з примусового виконання виконавчого листа №344/6759/15-ц, виданого 10 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомунерго» 37 737,72 грн боргу та 121,80 грн судового збору, зняти арешт із рухомого майна ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2021 року скаргу залишено без розгляду та повернуто її заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скарга подана з пропуском строку звернення до суду і заявник не ставить питання про поновлення такого строку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Томин С.В. посилаючись на порушення норм процесуального права просить ухвалу скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень статті 449 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. З копії листа №В-21/97327 від 06 жовтня 2021 року вбачається, що копію постанови ОСОБА_1 отримав 26 жовтня 2021 року, про що свідчить відмітка на ньому. А отже останній мав право подати скаргу до 05 листопада 2021 року. Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду 02 листопада 2021 року висновок суду про необхідність подання клопотання про поновлення пропущеного строку є безпідставне.

Необґрунтованим вважає також і висновок суду про те, що ним не представлено доказів отримання копії оскаржуваної постанови державного виконавця. Відмітка ОСОБА_1 на копії листа є достатнім доказом моменту отримання постанови про накладення арешту.

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Томин С.В. скаргу підтримав, просив її задоволити.

Представники Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в відсутності цих учасників справи не встановлено.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 06 червня 2016 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить, в межах суми боргу (а.с.41).

02 листопада 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Томин С.В., звернувся до суду зі скаргою на вказану постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.39). При цьому зазначив, що копію постанови ОСОБА_1 отримав 26 жовтня 2021 року, тоді ж довідався про порушення своїх прав (а.с.42).

Залишаючи без розгляду скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що така може вважатися поданою до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Доказів отримання копії оскаржуваної постанови державного виконавця 26 жовтня 2021 року (як на це покликається представник у скарзі) суду не надано, не підтверджена вказана обставина і копією листа №В-21/97327 від 06 жовтня 2021 року. А отже заявником пропущено строк звернення до суду із зазначеною скаргою і такий не подає клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. А тому суд позбавлений можливості вирішити питання щодо поновлення відповідного строку звернення до суду за відсутності відповідної заяви скаржника із зазначенням поважності причин пропуску процесуального строку та із наданням доказів щодо цього.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком місцевого суду, враховуючи наступне.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06 жовтня 2021 року №В-21/97327 наявного в матеріалах справи, копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 червня 2016 року ВП №49523867 надано ОСОБА_1 на заяву від 01 вересня 2021 року. При цьому в листі відсутня відмітка про його отримання (а.с.42).

З матеріалів справи також вбачається, що у вересні 2021 року ОСОБА_1 звертався до Івано-Франківського міського суду із аналогічною скаргою на дії державного виконавця (а.с.52).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Воліцького Д.П., скасування постанови про накладення арешту, зняття арешту залишено без розгляду та повернуто скаржнику. Роз`яснено заявнику, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги. За змістом ухвали залишаючи ухвалу без розгляду суд взяв до уваги, що така подана з пропуском строку звернення до суду і заявник не ставить питання про поновлення такого строку (а.с.59-60). Вказана ухвала набрала законної сили і ОСОБА_1 не оскаржувалась.

Таким чином, встановивши, що скарга подана із пропуском строку, встановленого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, скаржником не додано клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою із зазначенням поважних причин, суд дійшов правильного висновку про залишення скарги без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця заявником не пропущений, оскільки копію оскаржуваної постанови отримано заявником 26 жовтня 2021 року не заслуговує на увагу з тих підстав, що як вбачається з матеріалів справи про наявність оспорюваної постанови ОСОБА_1 стало відомо принаймні у вересні 2021 року у зв`язку із чим він звернувся із заявою про отримання її копії та вперше подав до суду скаргу на дії та рішення державного виконавця.

Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги як доказ, долучену до апеляційної скарги іншу копію листа ВДВС від 06 жовтня 2021 року №В-21/97327 із записом «отримав ОСОБА_1 26.10.2021 року», оскільки наявність в матеріалах справи копій одного і того ж документу різного змісту, не дає можливості суду зробити об`єктивний висновок щодо даної обставини, тоді як оригінал сторона не змогла представити.

Інших доказів щодо часу обізнаності апелянта зі змістом оскаржуваної постанови стороною не представлено, а судом не здобуто, не зважаючи на витребування доказів з ДВС. Крім того, наявність такого листа не є беззаперечним доказом для визнання строку звернення зі скаргою не пропущеним, однак може бути підставою для його поновлення.

Проте про поновлення пропущеного строку сторона не просила.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Томин Сергій Володимирович, залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді В.А. Девляшевський

О.В. Пнівчук