КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03лютого2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/12097/21

Апеляційне провадження 22-ц/824/1596/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

сторони

позивач Київський міський центр зайнятості

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Оболонськогорайонного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Диби О.В., у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

у серпні 2021 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 95 277,94грн безпідставно виплачених коштів.

В обґрунтування позову зазначав, що03.04.2020 Дарницьким районним центром зайнятості як структурним підрозділом Київського міського центру зайнятості за заявою відповідача ОСОБА_2 останньому надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 03.04.2020.

Як стало відомо позивачу, починаючи з вересня 2020 відповідач вважаєься самозайнятою особою, оскільки 04.06.2020 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відтак з 04.06.2020 втратив статус безробітного й не мав права перебувати на обліку в Дарницькому РЦЗ.

Проте, відповідач умисно приховував відомості щодо своєї зайнятості та безпідставно отримав допомогу по безробіттю у сумі 95 277,94 грн.

Дарницькою районною філією Київського міського центру зайнятості видано наказ № 45/263-02/21 від 05.05.2021 щодо повернення незаконно отриманих коштів за період з 02.06.2020 по 23.04.2021 у сумі 95 277,94 грн, та відповідачу надіслано повідомлення про необхідність повернути незаконно отримані кошти, проте кошти повернуті не були.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.10.2021 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Київський міський центр зайнятості подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих даних покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідач приховав фактотримання ним свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю. Вважає помилковим висновок суду про те, що не отримання доходу від адвокатської діяльності надає відповідачу право на отримання допомоги по безробіттю. Положеннями ст. 6, 12, 31, 32 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що право особи на заняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва до зупинення або припинення ним права на заняття такою діяльністю. Судом не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 750/9213/16-ц та від 19.12.2018 у справі № 802/1206/17-а у подібних правовідносинах, згідно з якими відповідач не може вважатися незайнятою особою з часу отримання ним свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, незалежно від часу взяття його на облік органами Державної фіскальної служби України. Адвокату, який має діюче свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, надана законом можливість забезпечувати себе роботою, внаслідок чого він вважається особою, яка забезпечує себе роботою самостійно та у розумінні Закону України «Про зайнятість населення» належить до зайтягото населення і не може бути визнаний безробітним.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з наказу Державного бюро розслідувань № 223-ос від 31.03.2020, ОСОБА_2 звільнено з посади слідчого третього слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань 02.04.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби.

03.04.2020 ОСОБА_2 звернувся до Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного, і наказом № НТ200403 від 03.04.2020 йому призначено допомогу по безробіттю з 03.04.2020 по 28.03.2021, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу.

В подальшому виплату допомоги по безробіттю відкладено у зв`язку з наданням відповідачу вихідної допомоги або інших виплат при звільненні з ПОУ або закінчення строку повноважень за виборною посадою, з 03.04.2020 по 02.05.2020, та поновлено таку виплату з 03.05.2020.

Відповідно до акта № 1195 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» позивачем проведено звірку даних щодо перебування на обліку відповідача у Раді адвокатів Закарпатської області та встановлено, що починаючи з 04.06.2020 відповідач зареєстрований у Раді адвокатів Закарпатської області.

Наказом № НТ210423 від 23.04.2021 відповідачу припинено з 23.04.2021 виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з встановленням факту виконання безробітним оплачуваної роботи, зайняття іншим видом діяльності.

Згідно витягу з реєстру Національної асоціації адвокатів України ОСОБА_2 обліковується у Раді адвокатів Закарпатської області, форми адвокатської діяльності індивідуальна адвокатська діяльність, дата прийняття рішення - 02.06.2020.

Наказом Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості № 45/263-02/21 від 05.05.2021 відповідача зобов`язано повернути суму одержаної допомоги по безробіттю у розмірі 95 277,94 грн за період з 02.06.2020 по 22.04.2021.

Згідно довідки ГУ ДПС України в м. Києві від 28.08.2021, ОСОБА_2 подано декларацію про майновий стан і доходи, у якій сума доходу за 2020 рік зазначено 0 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є тією особою, яка підпадає під визначення безробітного в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення». Незважачи на те, що відповідач не повідомив про отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та реєстрацію у Раді адвокатів Закарпатської області, він не отримував дохід у період його перебування у статусі безробітного.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно зі ст. 45 цього Закону реєстрація безробітного припиняється у разі, зокрема: зайнятості особи; подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

За положеннями ст. 44 вищевказаного Закону зареєстровані безробітні зобов`язані, серед іншого, інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно пункту 14.1.226 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік в органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік (п.187.1 ст. 187 ПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Положеннями статей 6, 12, 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що право особи на зайняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до зупинення або припинення ним права на зайняття такою діяльністю.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що адвокат є самозайнятою особою, незалежно від того чи зареєстрований він як фізична особа-підприємець.

За матеріалами справи встановлено, що 02.06.2020 відповідач отримав свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю. Про отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю відповідач Дарницьку районну філію Київського міського центру зайнятості не повідомив.

Суд першої інстанції, пославшись на те, що у відповідача відсутній дохід у спірний період, не врахував, що адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому відповідач не може вважатися незайнятою особою з часу отримання ним свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, якщо право на заняття адвокатською діяльністю не зупинено, незалежно від часу взяття його на облік органами Державної фіскальної служби України чи закінчення ліквідаційної процедуру.

Отримавши право на заняття адвокатською діяльністю відповідач відповідно до ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» мав повідомити про цю обставину, оскільки з часу отримання права на зайняття адвокатської діяльності він є самозайнятою особою, забезпечує себе роботою самостійно, а тому, не мав права на збереження статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю.

Відповідач є самозайнятою особою, а відтак не має правового значення чи перебуває він на обліку в органах Державної фіскальної служби України та відповідно подавав чи не подавав відповідні звіти щодо отриманого доходу.

Відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат має право здійснювати адвокатську діяльність після отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та складання присяги адвоката України. Наявність зазначеного права чинним законодавством не пов`язано з реєстрацією адвоката в органах податкової служби як платника податків.

Такі ж висновки викладені і у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 750/9213/16-ц та постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 757/17820/17-ц.

Відтак судом першої інстанції зроблено помилкові висновки про те, що не отримання відповідачем доходу від адвокатської діяльності є підставою для збереження за ним статусу безробітного.

Посилання суду на відсутність у діях відповідача прямого умислу на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю не може бути підставою для відмови у позові, оскільки відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» саме на відповідачеві лежить обов`язок повідомити про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідач про отримання ним права на заняття адвокатською діяльністю не повідомив, на будь - які обставини, що були об`єктивною причиною неможливості такого повідомлення не вказував.

За період з 02.06.2020 по 22.04.2021 відповідач отримав допомогу по безробіттю у сумі 95 277,94 грн.

Зазначена сума виплачена у період коли відповідач мав право на заняття адвокатською діяльністю, а відтак ця сума підлягає стягненню на користь позивача, як така, що виплачена без законних на те підстав.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви у сумі 2 270 грн та за подачу апеляційної скарги у сумі 3 405 грн підлягає стягненню з відповідача за правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року скасувати.

Позов Київського міського центру зайнятості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Київського міського центру зайнятості 95 277,94 грн безпідставно отриманої допомоги на випадок безробіття та 5 675 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, крім з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 03.02.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук