Справа № 192/912/21
Провадження № 2/192/23/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тітової О.О.,

за участю секретаря - Біжко Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

пр.позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 ,

3-ї особи - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Солоне Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4 ,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 24.04.2020 року мати її померлого чоловіка відповідач ОСОБА_3 самовільно без попередження вселилася до будинку в якому вона проживає. Відповідач мешкає в будинку без відповідної реєстрації, за комунальні послуги не сплачує. Позивач дозволила пожити відповідачу деякий час оскільки була впевнена, що остання через деякий час переїде жити в інше місце, наприклад до будинку в АДРЕСА_2 де їй належить 1/3 частина, однак відповідач не переїхала та продовжує жити у її будинку та здійснює на позивача психологічний тиск, затіває сварки з нею, з сином позивача онуком відповідача, не дозволяє нікому із близьких позивача приходити до неї у гості. Відповідач влаштовує емоційні стреси позивачу, постійно кричить, намагається принизити, у зв`язку з чим позивач втратила спокій, погано спить, погано себе почуває. Позивач зверталась до органів поліції та сільського голови про сприяння виселення, однак вирішення спору можливе лише в судовому порядку. Зазначає, що набула права власності на 2/3 частини будинку на законних підставах в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка сина відповідача, інша 1/3 частина будинку належить доньці позивача та онуці відповідача. Вона бажає спокійно жити у будинку зі своїми дітьми, радіти життю та доглядати онуків, відповідач же мешкає у будинку без достатніх правових підстав, не є членом її сім`ї, крім того зареєстрована у іншому місці, вчиняє принижуючі її-позивача сварки тому повинна усунути перешкоди у користуванні її будинком, шляхом вичленення з нього без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем в установлений строк до суду подано відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Зазначає, що будинок, в якому проживає разом з позивачем було придбано її сином та його дружиною з коштів, які залишились від продажу належної їй відповідачу квартири у м.Дніпрі. З листопада 2005 року по травень 2006 року вона була зареєстрована та мешкала у спірному будинку в АДРЕСА_1 . В травні 2006 року зареєструвалась у будинку батьків в с.Вовніги де також зареєстрована зараз, однак даний будинок не придатний до проживання та їй в цьому будинку належить 1/3 частина. Всі її речі, одяг, меблі, посуд тощо з 2006 року по теперішній час знаходяться у спірному будинку. Вона ніколи не втрачала інтересу до вказаного будинку. З 2008 року по 2020 рік працювала у м.Дніпро тому винаймала там квартиру. Вихідні та відпустки проводила у с.Башмачка в будинку сина, так як при приданні будинку була домовленість про те, що їй завжди там буде місце. В 2012 році помер син, вона свідомо не приймала спадщину після його смерті, хоча постійно мешкала з ним однією сім`єю, оскільки невістка ніколи до 2021 не заперечувала та не чинила перешкод у проживанні та користуванні будинком. В 2020 році у зв`язку з погіршенням стану здоров`я перестала працювати та дійсно з цього часу постійно мешкає з позивачем. Вона вселилась до будинку ще при житті сина з його, як власника дозволу, та цей будинок був єдиним постійним місцем її проживання.

Третя особа ОСОБА_4 письмових пояснень суду не надавала.

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представником позивача надано відповідь на відзив в якій зазначає, що кошти на придбання спірного будинку були сімейні та надані батьками позивача, відповідач з 2006 по вересень 2020 працювала в м.Дніпрі де і мешкала. Посилання відповідача, що не день смерті сина вона мешкала разом з ним однією сім`єю не підтверджені та спростовуються довідкою Башмачанської сільради та зареєстрованим місцем проживання відповідача у АДРЕСА_2 . Будинок за адресою реєстрації місця проживання відповідача виставлений на продаж, що свідчить про те, що він повністю придатний для проживання, оскільки має цілі стіни, дах, вікна, підведено газопостачання та електропостачання.

Відповідачем в установлений строк до суду заперечень не надано.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що позивач його мати, а відповідач є його бабою. Відповідач самостійно приїхала жити до його матері в 2020 році, до цього часу мешкала то у Кіровограді, то у м.Дніпрі, бачились з бабусею рідко, декілька разів на рік, вона інколи приїздила до них у гості. Речі бабусі постійно знаходились у них в будинку, вона могла приїхати за ними у будь-який час. Коли вона гостювала бабуся мала вільний доступ до всіх кімнат та всіх речей, могла користуватись всім майном. Коли батько помер бабуся так і проживала у м.Дніпро, однак в 2020 році приїхала жити до його матері, його мати позивач надала бабусі кімнату та не перешкоджала нічим, однак після її приїзду у мами погіршилось здоров`я, бабуся конфліктує з матір`ю, з ним через все це вважає, що вона вже не членом родини, оскільки зв`язок втрачено.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що є сусідкою позивача та відповідача. Особисто не бачила коли та як приїхала відповідач до будинку АДРЕСА_1 , зустріла її вже у дворі будинку. До того, як відповідач стала постійно мешкати у будинку, вона приїздила до цього будинку на свята. Вона не бачила, щоб відповідач вела якесь господарство у цьому будинку чи довго жила. Однак з часу постійного проживання відповідача у будинку чула дуже гучні розмови. Зазначила, що спілкується з позивачем з двору до будинку не заходила, тому не знає чи є там речі відповідача.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що відповідач мати померлого чоловіка позивача, ще за життя чоловіка позивача втручалась у їх сімейне життя, однак позивач з чоловіком все робили самі. Відповідач приїхала до с.Башмачка коли закінчила свою трудову діяльність у м.Дніпрі у вересні 2020 року. З цього часу позивач жаліється, плаче, що відповідач ображає її та її батьків, тому свідок намагається не заходити до будинку, спілкується у себе вдома з позивачем. Особисто як приїхала відповідач до ОСОБА_8 та коли, не бачила, але це було 24-25 вересня 2020 року, бо зустріла відповідача, коли та щось прибирала у дворі. Відповідач і за життя сина рідко приїздила до нього, однак приїздила на свята, у відпустку, але довго ніколи не жила. В будинку був холодильник відповідача, однак він не працював, чи були якісь інші речі не зазначила.

За клопотанням відповідача в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що позивач його невістка, а відповідач його рідна сестра. Він добре ставиться до позивача та відповідача. Знає про існування домовленості сестри із сином та його родиною про те, що вона може жити у його будинку як його мати оскільки продала для придбання ними будинку квартиру у м.Дніпрі. Після смерті сина відповідача та чоловіка позивача все було нормально, відповідач працювала та винаймала квартиру у Дніпрі, однак до родини сина приїздила та коли вже не змогла працювати та повернулась до будинку сина стосунки з невісткою та онуками погіршились. Він бачив, як відповідач допомагала своєму синові та його родині.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що є старостою військового старостинського округу до неї звернувся ОСОБА_12 як співвласник будинку у с.Вовніги, яке входить до старостинського округу з тим, щоб було проведено обстеження будинку. Нею було встановлено та складено акт про те, що будинок по АДРЕСА_2 знаходиться у незадовільному стані, аварійному стані оскільки не має хазяїна. У будинку відсутнє електро-газопостачання, вода не підключена. Зазначила, що дорога до с.Вовніги також в аварійному стані, там мешкає небагато людей, багато здебільшого літніх, покинутих будинків, громадський транспорт в село не ходить, до найближчого села Калинівка 7 км.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що з відповідачем вони з одного села, та вона також добре знає батьків позивача, однак ні з ким не спілкується, є самотньою людиною. Зазначила, що відповідач має батьківський курінь у селі, однак таких куріней в тому селі багато, їх ніхто не купує. Чула, що у сторін більше року конфлікт з приводу проживання відповідача у будинку сина в с.Башмачка.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в заявах по суті. Зазначили, що відповідач не є членом сім`ї, вселилась 24.09.2020 року до будинку самовільно. У відповідача відсутнє будь-яке право на будинок, зареєстрована відповідач в іншому місці де має частку у праві власності. Позивач додала, що відповідач постійно знущається з неї, з її батьків, ображає її дітей, є дуже конфліктною та емоційно тяжкою людиною, тому спільне проживання є неможливим. Вона у своєму будинку робить все так, щоб не образити відповідача, неодноразово пропонувала допомогти, щоб вони мешкали окремо. Вважає відповідача членом своєї родини, однак жити разом не може.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві. Зазначила, що намагалась допомагати синові та його родині, скільки могла - працювала, до невістки - позивача ставилася як до доньки та у них до 2021 року були чудові стосунки, однак тепер вважає, що стала непотрібною та з невідомих їй причин невістка намагається виселити її, однак вона іншого житла придатного до проживання не має. Будинок у с.Вовніги не придатний до проживання, вже 13 років продається, однак його ніхто не купує.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Зазначила, що вважає що відповідач створює нестерпні умови для проживання позивачу. Вона тривалий час не мешкає по АДРЕСА_1 , а мешкає з чоловіком у с.Башмачка на іншій вулиці. З вимогами до бабусі про виселення не зверталась так як не мешкає разом з нею. Вважає, що позивач та відповідач не можуть жити разом, бо бабуся складна людина з якою важко, тому повністю підтримує позивача.

Суд, вислухавши доводи учасників справи, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2004 на праві власності належав ОСОБА_13 чоловіку позивача та сину відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_13 - чоловік позивача та син відповідача. На день смерті ОСОБА_13 відповідно до довідки від 25.09.2014 №1090 за місцем його реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 з ним були зареєстровані та постійно проживали: дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_14 .

Позивач 03.12.2014 згідно свідоцтва про право власності, зареєструвала 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_3 , оскільки будинок набутий подружжям за час шлюбу.

Згідно свідоцтва про право власності та свідоцтв про право власності за законом спірний житловий будинок в АДРЕСА_3 належить позивачу ОСОБА_1 5/6 частин та 3-й особі ОСОБА_15 1/6 частина.

Позивач 05 червня2021 року звернулась до ВП№9 з заявою про сприяння у виселенні відповідача зі спірного будинку. Надала з цього приводу письмові пояснення в яких зазначила, що відповідач вчиняє побутові сварки та змушує купувати їй житло, однак фізичного пливу чи інших протиправних дій ОСОБА_3 не вчиняє.

Згідно висновку поліції від 25 червня 2021 року по заяві ОСОБА_16 від 05.06.2021 щодо сприяння у виселенні, подальша перевірка припинена у зв`язку з відсутністю ознак адміністративного чи кримінального правопорушення. Зазначений висновок листом від 29.06.2021 направлено ОСОБА_17 .

Позивач в червні 2021 року звернулась до голови Солонянської селищної ради з заявою про сприяння у виселенні відповідача зі спірного будинку. Листом в.о. селищного голови від 25.06.2021 року позивачу роз`яснено право звернення до суду у випадку недосягнення добровільної згоди ОСОБА_3

17 червня 2021 року депутатом Солонянської селищної ради Кулик О.О. та представниками громадськості (сусіди) ОСОБА_7 , ОСОБА_6 складено акт обстеження помешкання за адресою: АДРЕСА_1 яким встановлено, що в помешканні згідно домової книги зареєстровані та мають право на проживання: ОСОБА_1 . Також за даною адресою проживає без реєстрації з 24.09.2020 ОСОБА_3 . Адреса реєстрації по паспорту ОСОБА_3 АДРЕСА_2 .

Суд вважає, що даний акт є неналежним доказом для встановлення дати з якої ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки сусіди ОСОБА_7 , ОСОБА_6 були допитані судом в якості свідків і під час їх допиту в судовому засіданні цей факт не знайшов свого підтвердження, тому до уваги цей акт суд не бере.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 як до смерті сина, так і після його смерті приїздила до будинку АДРЕСА_4 , в якому тимчасово проживала. В будинку були речі відповідача, у неї була кімната в якій вона знаходилась, вона вільно користувалась майном.

Суд вважає встановленим факт вселення відповідача за згодою власників будинку, оскільки до червня 2021 року позивач не заявляла про порушення її прав.

Спір у сторін виник в червні 2021 року.

Щодо часу з якого відповідач вселилась суд зазначає таке.

Згідно даних паспорту відповідача, вона з 04.11.2005 по 04.05.2006 була зареєстрована в с.Башмачка, з 15.05.2006 зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_2 .

30 червня 2021 року старостою та представниками громадськості (сусіди) ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в с.Вовніги складено акт підтвердження фактичного місця проживання ОСОБА_3 та зазначено, що адресою фактичного проживання є: АДРЕСА_3 . Адреса реєстрації по паспорту: АДРЕСА_2 . Примітка (висновок) за даною адресою з 2006 року ОСОБА_3 не проживає, з 2006 року по теперішній час ОСОБА_3 проживає у домоволодінні сина.

Суд вважає, що даний акт є неналежним доказом для встановлення часу з якого ОСОБА_3 не проживає за адресою реєстрації та місця її фактичного проживання, тому до уваги акт не бере.

08 вересня 2021 року старостою та представниками громадськості (сусіди) ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в с.Вовніги складено акт обстеження житлового будинку АДРЕСА_2 та встановлено, що будинок тривалий час не використовувався, ремонту та відновленню не підлягає. Відсутнє газ, світло, вода, санітарним умовам для проживання не відповідає. Будинок знаходиться в аварійному стані та для проживання не придатний.

Суд вважає, що даний акт є неналежним доказом для висновків про аварійний стан будинку та непридатності будинку для проживання, однак підтверджує факт тривалого не проживання в будинку осіб, що підтверджено викладеними в акті обставинами щодо стану будинку та також було підтверджено свідком ОСОБА_10 в судовому засіданні.

Відповідач 07.06.2021 зверталась до ВП№9 з заявою про вчинення кримінального правопорушення онуком ОСОБА_5 , яке отримано органами поліції 07.06.2021. Відомості щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 відсутні.

Відповідачем надано відповідь КУ «Центр надання соціальних послуг» Солонянської селищної ради від 06.09.2021 №207 щодо її повідомлення з приводу конфліктів та непорозумінь з невісткою.

Відповідачем ОСОБА_3 на підтвердження заперечень надано також копію виконавчого листа у справі №2-612/08, однак, враховуючи, що оригінал виконавчого листа суду не наданий та копія не має відбитку печатки суду, достовірність даного виконавчого листа викликає сумнів у суду, тому цей доказ суд до уваги не приймає.

Відповідачем на підтвердження заперечень надано супровідний лист суду від 27.08.2014 №6601/14 згідно якого встановлено, що кореспонденція суду надіслана ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи, що зі сторони позивача заяв про те, що даний супровідний лист викликає сумнів з приводу його достовірності та заяв про виключення його з числа доказів у справі в передбачені законом строки не надходило, суд приймає даний доказ та вважає, що супровідний лист Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2014 є достатнім доказом того, що у серпні 2014 року місцем проживання ОСОБА_3 була адреса: АДРЕСА_3 , оскільки супровідний лист складено на бланку суду та містить всі необхідні реквізити. Сумнівів у достовірності вказаного листа у суду не виникає.

Отже, доводи позивача щодо вселення відповідача 24.09.2020 року спростовуються вищезазначеним супровідним листом від 27.08.2014, поясненнями даними в судовому засіданні учасниками справи та свідками щодо обставин життя та родинних відносин сторін.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство

Як встановлено судом позивач перебувала у шлюбі до часу смерті свого чоловіка сина відповідачки та після його смерті набула разом з донькою онукою відповідача та 3-ю особою у справі права власності на частину належного синові відповідача будинку в порядку спадкування за законом.

Суд вважає, що смерть чоловіка позивача та сина відповідача не спростовує спорідненості сторін, а те, що до червня 2021 року відповідач вільно проживала у спірному будинку, користувалась майном та предметами домашнього вжитку, харчувалась разом з позивачем підтверджує, що відносини сторін сімейні, до відповідача ставилися як до члена сім`ї. Сама позивач підтвердила суду, що вважає відповідача членом родини.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Суд вважає встановленим, що відповідач набула право користування спірним будинком згідно із законом, оскільки вселилися до нього за згодою власників майна, як член сім`ї, тобто набула охоронюване законом право на мирне володіння майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яка є принципом цивільного судочинства, забезпечує розумний баланс між інтересами сторін.

Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у справі № 1326/1314/2012, провадження № 14-358звц18 від 06 листопада 2018 року.

Відповідно до положень статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості.

Згідно з нормою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таке право визначає право власника, в даному випадку будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Позивач просить виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення посилаючись на відсутність сімейних стосунків з відповідачем після смерті її сина чоловіка позивача.

Суд вважає, що емоційність та претензії до поведінки та вчинків відповідача та підстави даного позову криються саме в родинних відносинах сторін, оскільки відповідач є матір`ю померлого чоловіка позивача та бабою для дітей позивача, зокрема 3-ї особи у справі.

Статтею 157 ЖК Української РСР передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

На підтвердження заявлених вимог щодо тиску зі сторони відповідача та неможливості спільного проживання позивачем надано виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1015/2420 з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 05.06.2021 по 14.06.2021 перебувала на лікуванні в КНП «Солонянська ЦРЛ» ДОР» у терапевтичному відділенні з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ст. кризовий перебіг.

Суд не бере до уваги дану виписку, оскільки вона є неналежним та недопустимим доказом причин хвороби позивача. Достовірно встановити причину гіпертонічного кризового стану позивача та обставин, які цю кризу викликали з наданої виписки неможливо.

Доказів руйнування, псування будинку, використання його не за призначенням, систематичного порушення правил співжиття, які роблять неможливим проживання позивача з матір`ю її померлого чоловіка відповідачем ОСОБА_3 суду не надано, навпаки при зверненні до правоохоронних органів в червні 2021 року з заявою у сприянні в виселенні відповідача, позивач вказувала, що відповідач не вчиняє жодних протиправних дій.

Відповідач в суді неодноразово зазначала, що житло частина у праві власності на яке вона має не придатне до проживання, іншого житла, ніж будинок її померлого сина, вона не має.

Суд враховує, що відповідач є людиною похилого віку, будинок 1/3 частина у праві власності на який вона має як встановлено судом знаходиться в селі в якому відсутній громадський транспорт та до найближчого населеного пункту в якому є громадський транспорт за свідченнями старости округу 7 кілометрів. Суд вважає, що виселення відповідача може призвести до виникнення негативних для неї наслідків, пов`язаних з відсутністю житла, а з урахуванням віку наймання житла буде надмірним тягарем.

Суд враховує також, що співвласник 1/6 частини будинку - третя особа ОСОБА_4 вимог про виселення відповідача не заявляла.

Суд зауважує, що позивач як співвласник будинку не позбавлена можливості вирішити питання витрат по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту на що вона посилалсь в заяві в правоохоронні органи, з відповідачем в добровільному порядку чи звернутись до суду з відповідним позовом.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що підстави для виселення відповідача відсутні, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд відмовляє в позові в повному обсязі, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12,13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повне рішення виготовлено 04.02.2022.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

3-я особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Суддя О.О. Тітова