Справа №430/1970/21
Провадження №2/430/121/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року смт. Станиця Луганська

Станично-Луганський районний суд Луганської області у складі: головуючого судді Попової О.М., за участю секретаря судового засідання Романової М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Станиця Луганська Луганської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача адвоката: Шепель Марини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Шепель М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог адвокат Шепель М.В. посилалася на те, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Щастинського нотаріального округу Луганської області Галкіним С.А. належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Під час укладення договору у вказаному будинку була зареєстрована колишня власниця будинку, а саме ОСОБА_2 . Покупцю за договором було відомо про вказану обставину, але між сторонами було погоджено те, що продавець після підписання Договору, не пізніше 30 червня 2021 року, забов`язаний зняти себе з реєстрації у добровільному порядку. Продавець у вказаному порядку звільнив проданий будинок від речей домашнього вжитку, передав позивачу ключі від будинку, тобто здійснив всі дії, необхідні для фактичної передачі майна Покупцю. Після чого позивач переїхав до придбаного будинку для постійного проживання. 18.08.2021 року позивач звернувся до Щастинської міської військово-цивільної адміністрації Луганської області для отримання довідки про склад сім`ї, щоб переоформити особові рахунки по сплаті за комунальні послуги на своє ім`я, де йому повідомили та надали довідку про те, що станом на 25.08.2021 року за даною адресою зареєстрований попередній власник житлового будинку.

Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 можуть підтвердити свідки:

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає: АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Позивач, як власник житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном, несе зайві витрати, позивач позбавлений права на оформлення субсидій на сплату житлових послуг тощо.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, жодних заяв чи клопотань від неї не надходило. Враховуючи, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, відзивів не подавала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачки за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2021 року,зареєстрованого в реєстрі за № 548, посвідченого приватним нотаріусом Щастинського районного нотаріального округу нотаріальної контори Галкіним С.А., ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №271814308 від 25.08.2021 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 263304116 від 25.06.2021 року.

В зазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою: № 275 від 25.08.2021 року, видана головним спеціалістом відділу СЗН Щастинської міської ВЦА Тріщенко О.П., однак відповідачка фактично там не проживає з 2014 року, також факт не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації з середини 2014 року підтверджується поясненнями сусідів: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права користування житловим приміщенням.

Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу.

Відповідачка за місцем своєї реєстрації не проживає, будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на її утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачки такою, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідачки на його користь судового збору, а тому вважає судові витрати залишити за рахунок позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 10-12, 76-80, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Шепель Марини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Попова