ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/673/20 Номер провадження 22-ц/814/214/22Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач) в особі уповноваженого представника звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 березня 2011 року у загальній сумі 55 579,13 грн, а також судовий збір 2 102,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву № б/н від 11 берерзня 2011 року. Підписавши вказану заяву, ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, та підтвердила, що підписана нею заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до укладеного у порядку приєднання договору, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, розмір якого було збільшено банком до 15 000,00 грн, що є правом банку за умовам договору. У зв`язку із несплатою мінімального платежу до останнього календарного числа місяця (включно), наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунком кредитного ліміту, тобто допущення позичальником прострочення, виникла заборгованість, яка станом на 28 травня 2020 року становить 55 579,13 грн, з якої: 44 499,19 грн - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі простроченим; 11 079,94 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Внаслідок неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання з повернення кредиту, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з висновком експерта №553-554 від 07 липня 2021 року (а.с.28-39 т.2), наданого за результатом проведення у справі судово-почеркознавчої експертизи у справі, встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 11 березня 2011 року, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору, а кредитний договір, на який посилається АТ КБ «Приватбанк», як на підставу позовних вимог, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі

Із вказаним рішенням суду не погодився АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно визначив характер правовідносин між сторонами, неправильно застосував закон, що їх регулює, неповно дослідив матеріли справи та не надав належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Скаржник вказував, що суд не надав належної оцінки виписці про рух коштів клієнта, яка є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів і наявність заборгованості, та не врахував правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 у справі № 200/564/18.

З виписки про рух коштів вбачається, що відповідач активно розраховувався кредитною карткою, а також здійснював часткове погашення, що свідчить, на думку скаржника, про прийняття ним умов та правил використання банківських послуг, та не скористався правом відмови від одержання кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 55 579,13 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження вимог про стягнення кредитної заборгованості зі ОСОБА_1 позивачем було надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, датовану 11 березня 2011 року, без номера, за змістом якої ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між позичальником та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 25 т. 1)

В Анкеті-заяві не зазначено, які саме послуги банку замовляє клієнт (видачу якої саме карти: платіжної, зарплатної, пенсійної, дебетової картки, або ощадкнижки (депозит), чи картки «Універсальна» або «Gold»; Анкета-заява не містить основних умов кредитування, а в ній зазначені лише особисті дані клієнта ОСОБА_1 .

Анкета-заява містить підписи клієнта та представника банку.

Дослідивши Витяг з Тарифів на обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 26 т. 1), Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с. 27-52 т. 1), вбачається, що вони не містять підпису позичальника.

З Довідки про видачу кредитних карток (а.с. 24 т. 1) вбачається, що за кредитним договором № б/н (без зазначення конкретної дати) ОСОБА_1 було видано картки за наступними номерами: 10 грудня 2013 року видано картку № НОМЕР_1 терміном дії по жовтень 2017, 10 лютого 2014 року видано картку № НОМЕР_2 терміном дії по жовтень 2016; 07 лютого 2017 року видано картку № НОМЕР_3 терміном дії по вересень 2020. Тип карток не зазначено.

Також, позивачем додано до позовної заяви Довідку про зміну умов кредитування саме за картковим рахунком № НОМЕР_1 (а.с. 23 т. 1), з якої вбачається наступне: 10 грудня 2013 року відбувся старт вказаного карткового рахунку; 10 грудня 2013 року змінено кредитний ліміт 0,00 грн; 14 травня 2014 року змінено кредитний ліміт 2 000,00 грн; 17 листопада 2014 року змінено кредитний ліміт 3 000,00 грн; 23 травня 2017 року змінено кредитний ліміт 3 500,00 грн; 30 травня 2017 змінено кредитний ліміт 5 500,00 грн; 30 травня 2017 року змінено кредитний ліміт 2 500,00 грн; 07 червня 2017 року змінено кредитний ліміт 9 500,00 грн; 08 червня 2017 року змінено кредитний ліміт 15 000,00 грн; 13 травня 2019 року змінено кредитний ліміт 00,00 грн.

З Виписки за договором № б/н станом на 01 червня 2020 року вбачається рух коштів по всім трьом рахункам: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_2 (а.с. 16-22 т. 1).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором № б/н від 11 березня 2011 року (а.с. 7-22 т. 1), станом на 28 травня 2020 року, наявна заборгованість у сумі 55 579,13 грн, з якої: 44 499,19 грн - заборгованість за тілом кредиту (у тому числі простроченим); 11 079,94 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно з письмовими поясненнями відповідача (а.с. 86-90 т. 1), остання заперечувала підписання наданої до позову Анкети-заяви позичальника, датованої 11 березня 2011 року, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів Банку. Не заперечувала лише в частині отримання у 2011 році кредитної карти за номером № НОМЕР_3 терміном дії до вересня 2020 року з кредитним лімітом 2 000 грн, яким вона користувалась та своєчасно повернула.

З виписок, наданих відповідачем до письмових пояснень (а.с. 91-101 т. 1), вбачається, що рух коштів по рахунку № НОМЕР_3 відображено з 10 грудня 2013, а рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 відкриті в рамках угоди № SAMDN8305 від 10 грудня 2013 року року як додаткові до рахунку № НОМЕР_3 .

Відповідач заперечувала підписання угоди № SAMDN8305 від 10 грудня 2013 року та Заяви на зміну персональних даних клієнта Приватбанку від 10 грудня 2013.

За клопотанням сторони відповідача ухвалою суду від 15 березня 2021 року (а.с 225 т. 1) у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання належності відповідачу підпису в Анкеті-заяві від 11 березня 2011 року та у Заяві на зміну персональних даних клієнта Приватбанку від 10 грудня 2013 року.

Також, згідно з Висновком експерта №553-554, наданим за результатом проведеної в межах даної справи судово-почеркознавчої експертизи від 07 липня 2021 року (а.с. 28-39 т.2), судом першої інстанції було встановлено, що рукописні тексти та підпис від імені ОСОБА_1 в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11 березня 2011 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою, зразки підпису та почерку якої надані в якості порівняльного матеріалу. Підпис від імені ОСОБА_1 в заяві на зміну персональних даних клієнта ПриватБанку від 10 грудня 2013 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, зразки підпису та почерку якої надані в якості порівняльного матеріалу.

Допитана судом першої інстанції у судовому засіданні експерт ОСОБА_3 пояснила, що рукописні тексти та підпис від імені ОСОБА_1 в наданих на дослідження анкеті-заяві від 11 березня 2011 та заяві про зміну персональних даних від 10 грудня 2013 року виконанні не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Позиція апеляційного суду

Встановивши, що відповідач не підписувала кредитний договір шляхом оформлення договору приєднання (підпис у в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11 березня 2011 року не належить ОСОБА_1 ), а Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, як складові договору, також не містять підпису позичальника, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відсутні правові підстави для стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).

Якщо під час спору щодо виконання правочину одна зі сторін цього правочину вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Факт неналежності відповідачу підпису в Анкеті-заяві від 11 березня 2011 року та в Заяві на зміну персональних даних клієнта Приватбанку від 10 грудня 2013 року, відповідно до яких позивач обраховує загальну заборгованість по всім трьом рахункам № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , доведений висновком судово-почеркознавчої експертизи №553-554 від 07 липня 2021 року, на спростування якого позивачем не було надано належних і допустимих доказів.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить про те, що позивачем не доведено належними і достатніми доказами наявність заборгованості відповідача в межах кредитного ліміту саме по рахунку № НОМЕР_3 , користування яким відповідач і не заперечувала. Інші рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , приєднані до рахунку № НОМЕР_3 , за відсутності підписаної між сторонами письмової угоди, не є такими, що відкриті за волею саме відповідача та використовувались останньою.

Встановивши, що відповідач не підписувала кредитний договір у вигляді договору приєднання, на підставі якого позивач просить стягнути на свою користь заборгованість, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року у справі з подібними обставинами № 318/3156/13-ц (провадження № 61-21914св18) за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, у якій було також встановлено неналежність відповідачу підпису у заяві позичальника.

Посилання в апеляційній скарзі на норми матеріального права, якими передбачено право банку одержувати від позичальника відсотки від суми позики, не спростовують висновків суду першої інстанції про нікчемність правочину.

Правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 у справі № 200/564/7/18, на неврахування якої місцевим судом посилався скаржник в апеляційній скарзі, не суперечать висновкам суду, викладеним в оскаржуваному рішенні, оскільки обставини справ не є аналогічними. У справі № 200/564/7/18 не було встановлено обставин неналежності підпису позичальника у заяві позичальника.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який ухвалив рішення, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги позивача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко