Справа №443/910/19
Провадження №6/443/2/22
УХВАЛА

судового засідання

03 лютого 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про тимчасове обмеження божника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

встановив:

Суть подання.

В обґрунтування подання приватний виконавець покликається на те, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження №67355414 з виконання виконавчого листа №443/910/19, виданого 14.09.2021 Жидачівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 4 600,00 дол. США. 02.11.2021 постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження №67355414, яку направлено боржнику та 04.11.2021 вручено йому. Окрім цього, з метою забезпечення реального виконання рішення суду, 04.11.2021 винесено постанову про арешт майна та коштів боржника у межах суми звернення стягнення, про що боржник повідомлений належним чином. Боржник на виклик не з`явився та законних вимог приватного виконавця не виконав, про що складено відповідний акт від 05.12.2021. Вжитими приватним виконавцем заходами встановлено, що ліквідного рухомого чи нерухомого майна за боржником не зареєстровано, коштів на виявлених рахунках боржника у банківських установах в розмірі, достатньому для задоволення вимог стягувача, недостатньо. Боржник офіційно працевлаштований, але заборгованість за рішенням суду не сплачує. Боржник фактично ігнорує законні вимоги приватного виконавця та ухиляється від виконання рішення суду. Крім того, боржником не було надано декларацію про доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі, або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб. Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому правами, наданими йому ЗУ «Про виконавче провадження» та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій, боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався. На сьогодні виконавцем здійснені усі можливі та необхідні дії, спрямовані на виконання судового рішення, проте виконання рішення унеможливлюється внаслідок ігнорування боржником законних вимог приватного виконавця та вчинення дій, які спрямовані на ухилення від виконання рішення.

Приватний виконавець Білецький І.М. у судове засідання не з`явився, однак у заяві просить суд проводити розгляд подання за його відсутності.

Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши наведені у поданні аргументи та дослідивши додані до нього документи, доходить такого висновку.

Фактичні дані встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до виконавчого листа Жидачівського районного суду Львівської області від 30.07.2021, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 4 600 доларів США, 5 300 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 235 грн судового збору (а.с.7-8).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 04.11.2021 у виконавчому провадженні №67355414 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 13 234,54 грн (а.с.15).

Згідно з відповіді із Державної прикордонної служби України, відсутні відомості щодо перетину ОСОБА_3 державного кордону у період з 02.11.2021 по 21.12.2021 (а.с.16).

Відповіддю №120948334 від 02.11.2021 Міністерства внутрішніх справ України встановлено, що у МВС відсутні дані про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби (а.с.17).

Відповідно до відповіді, наданої Державною фіскальною службою України №120948335 від 02.11.2021, інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня (а.с.18).

Приватний виконавець в ході виконання виконавчих дій встановив, що рішення суду боржником ОСОБА_1 не виконано, про що свідчить складений ним акт від 15.12.2021 (а.п.20).

Приватним виконавцем здійснювався виклик боржника ОСОБА_1 , у якому, зокрема, зобов`язано його надати пояснення і відомості про доходи, місце роботи, відомості про кошти та майно, про майнові права (а.с.21-22).

Нормативно-правові акти, якими керувався суд.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом статті 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон № 3857-XII), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Частиною 1 статті 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина 3 статті 441 ЦПК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 18 даного Закону 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII).

Частини 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на приписи частини 4 статті 10 ЦПК України суд враховує положення статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, суд враховує практику Євпропейського Суду з прав людини, зокрема справу «Гочев проти Болгарії» (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), у якій Європейський Суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування. Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: - ґрунтуватися на національному законі; - переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; - відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121)

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. рішення Європейського Суду у справі «Рінер проти Болгарії», § 124 і рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процедури (див. рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. у справі «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. у справі «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Крім цього, суд зауважує, що відповідно до положень статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відтак, суд бере до уваги положення статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, згідно з якими кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків.

Надаючи оцінку аргументам приватного виконавця, викладених у поданні, та долученим до подання документам на їх підтвердження, суд зауважує, що приватним виконавцем не надано переконливих доказів наявності у боржника ОСОБА_1 умислу на ухилення від виконання грошового зобов`язання, які виникли на підставі судового рішення, а також доказів, які б свідчили про доцільність обмеження його у праві виїзду за кордон.

Також, ініціатором подання не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 дійсно свідомо не виконує належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково, а також доказів наявності у ОСОБА_1 відповідних документів, які надають йому право виїзду за межі України (зокрема, паспортом громадянина України для виїзду за кордон) і реалізацію ним цього права.

У матеріалах подання відсутні достатні докази використання приватним виконавцем всіх наданих йому законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судових рішень, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми або вичерпаними.

Суд зазначає, що пов`язані з виконанням рішення суду про стягнення боргу дії, які здійснив приватний виконавець, не є підставою для обмеження у праві виїзду боржника за межі України, оскільки законом не передбачені юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду за наявності лише факту невиконання зобов`язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому, суд зауважує, що з наявних у справі доказів не вбачається доведеності факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, а також зважаючи на недоведеність приватним виконавцем наявності обставин, що свідчать про ухилення божником ОСОБА_1 від виконання судового рішення та обставин, які б давали підстави вважати, що боржник має намір виїхати за межі України на постійне місце проживання чи на тривалий час з метою ухилення від виконання цього судового рішення, тому суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення подання.

Керуючись статтями 260, 261, 441 ЦПК України, суд

постановив:

Судове засідання у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про тимчасове обмеження божника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України проводити без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про тимчасове обмеження божника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя А.І. Павлів