ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/509/22 Справа № 214/7713/20 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року, ухваленого суддею Черновою Н.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Губар А.Л. звернувся до суду з позовом до відповідача до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просив суд скасувати накази виконуючого обов`язки директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Заруби О.В. №333/н від 13.10.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», №НОК-993/ос від 13.10.2020 р. «Про припинення трудового договору» та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника структурного підрозділу Криворізький загін воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 16 жовтня 2020 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 16.10.2020 року по 10.11.2020 року в сумі 9 696, 06 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову представник позивача вказав що 05 березня 2018 року позивача було призначено виконуючим обов`язки начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

02 травня 2018 року позивача було призначено на посаду начальника структурного підрозділу Криворізький загін воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

13 жовтня 2020 року відповідачем було видано наказ №333/н «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, згідно п.3 ст.40 КЗпП України.

На підставі цього наказу відповідач видав наказ №НОК-993/ОС від 13.10.2020 року про припинення трудового договору з позивачем з 15.10.2020 року.

Зазначені накази обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді начальника структурного підрозділу Криворізький загін воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» допустив неналежне виконання своїх посадових обов`язків, передбачених п.п.2.3, 2.12, 2.21 посадової інструкції, щодо зміцнення дисципліни особового складу, організації несення служби, здійснення контролю за дотриманням закону України «Про охорону праці».

Позивач вважає, що притягнення його роботодавцем до дисциплінарної відповідальності відбулось з порушенням трудового законодавства, оскільки порушення посадових обов`язків та трудової дисципліни ним не допускались, у зв`язку з чим накази №333/н від 13.10.2020 р. та №НОК-993/ОС від 13.10.2020 р. просив скасувати.

Також позивач просив поновити його на займаній посаді, стягнути з роботодавця Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», середній заробіток за час вимушеного прогулу, який станом на дату подання позову становив 9 696, 06 грн. (за період часу з 16.10.2020 року по 10.11.2020 року), без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Крім того, позивач просив суд стягнути на його користь компенсацію моральної шкоди в сумі 25000 грн., оскільки своїм вчинком щодо протиправного звільнення позивача з роботи відповідач завдав йому значних душевних страждань, які полягають у душевних переживаннях, так як позивач опинився без засобів на існування та не в змозі забезпечити себе та свою родину, змушений докладати значних зусиль для захисту своїх порушених прав, звертаючись до адвоката та суду, натомість, зазнає змін його звичний уклад життя, відрив від звичних занять.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволені частково.

Скасовано накази в.о. директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Заруби О.В. №333/н від 13.10.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», №НОК-993/ос від 13.10.2020 року «Про припинення трудового договору».

Поновлено позивача ОСОБА_1 на посаді начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 16 жовтня 2020 року.

Стягнуто з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу протягом періоду часу з 16 жовтня 2020 року по дату ухвалення даного рішення в сумі 108 272,67 (сто вісім тисяч двісті сімдесят дві) грн. 67 коп., з якої підлягає виключенню сума податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Стягнуто з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 грн.

Стягнуто з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1681 ( одну тисячу шістсот вісімдесят одну) 60 коп.

Відповідно до ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, з якої підлягає виключенню сума податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

В решті позову відмовлено.

Відповідач, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність судового рішення нормам матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним доказом вини посадових осіб у разі смерті працівника на робочому місці, як це сталося зі стрільцем ОСОБА_2 може вважатися Акт за формою Н-1, складений комісією, створеноб Держпраці за результатами спеціального розслідування, вказуючи на те, що чинне законодавство не передбачає будь-якої спеціальної процедури або певних засобів доказування вини посадової особи керівника структурного підрозділу у вчиненні ним дисциплінарного проступку, наслідком якого стала смерть підлеглого працівника. Вказує, що відповідачем наводився ряд аргументів, які свідчать про вину позивача у випадку смертельного травмування підлеглого йому працівника.

При цьому скаржник зазначає, що Актом спеціального розслідування від 16.09.2020 року встановлено порушення начальником варти ОСОБА_3 вимог п. 3.8 Порядку контролю за несенням службовим складом підрозділів воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця», затвердженого розпорядженням від 23.03.2017 р. № НО-8/399.

Відповідач зазначає, що з протоколу засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці під головуванням позивача від 23.06.2020 року №6, в ході якої, зокрема, перевірялись знання у підлеглих вимог Інструкції з охорони праці №1/4 для стрільців 3, 4, старшого стрільця 5-го розряду стрілецької команди станції Верхівцеве вбачається, що ОСОБА_2 знає вимоги вищенаведеної Інструкції, тобто останньому було відомо, що несення служби у стані алкогольного сп`яніння забороняється, а так само забороняється пролазити під вагонами. Але, не звертаючи уваги на це, ОСОБА_2 перебував на роботі у стані алкогольного сп`яніння та намагався перетнути колії під вагонами. Нехтування елементарними правилами безпеки свідчить про їх незнання, а викладене в Протоколі засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці під головуванням позивача не відповідає дійсним обставинам справи та свідчить про формальність підходу до перевірки знань з питань охорони праці.

Крім того, актом спеціального розслідування від 16.09.2020 року встановлено, зокрема, порушення з боку позивача п.п.2.3, 2.21 його посадової інструкції, які передбачають обов`язок позивача організовувати несення служби та здійснювати контроль за дотриманням Закону України «Про охорону праці» та дотриманням правил охорони праці.

Також, відповідач наголошує на тому, що свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично підтверджено наявність вини позивача у порушенні правил охорони праці, який не проводив будь-які інструктажі, не здійснював і перевірку знань, чим порушив вимоги п.6.9 Типового положення. Пояснення цих свідків підтверджують той факт, що позивач не приділяв уваги необхідності проведення інструктажів підпорядкованим керівникам нижчої ланки, які в свою чергу не могли належним чином донести до своїх підлеглих елементарні правила охорони праці. Скаржник зазначає, що показання цих свідків суттєво різняться з показаннями свідка ОСОБА_6 , яка на час смерті ОСОБА_2 обіймала посаду помічника начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» з охорони праці, яка зазначила, що позивачем проводились інструктажі з охорони праці особисто, а також проводилась перевірка знань працівників за результатами цих інструктажів. При цьому скаржник зазначає, що до показів свідка ОСОБА_6 суд повинен був поставитись критично, оскільки цей свідок, обіймаючи свою посаду була обізнана, яким чином повинно проводитись навчання та перевірка знань з питань охорони праці у підрозділі.

Відповідач вважає, що всі складові дисциплінарного проступку мають місце у бездіяльності позивача, а саме: бездіяльність полягає у не проведенні інструктажів з охорони праці, безпосередньо позивачем, що підтвердили свідки; обов`язок проведення позивачем таких інструктажів, визначений п.2.21 Посадової інструкції позивача; вина його полягає у відсутності будь-яких об`єктивних перешкод у виконанні покладених на нього обов`язків, що свідчить про свідоме розуміння наслідків порушення трудової дисципліни та наявність його вини; причинний зв`язок між бездіяльністю позивача та смертельним травмуванням ОСОБА_2 полягає у тому, що позивач не виконував вимоги Типового положення, а причиною смертельного травмування ОСОБА_2 стало порушення правил з охорони праці.

Скаржник зазначає, що 12.02.2020 наказом №64/Н до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, вказаний наказ не втратив юридичну силу, дисциплінарне стягнення не знято достроково, що свідчить про систематичне невиконання позивачем посадових обов`язків та обґрунтованість і законність його звільнення саме за п.3 ст.40 КЗпП України.

Також, відповідач не погоджується з висновкому суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено спричинення йому моральної шкоди, яким може бути висновок експерта.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача, адвокат Гайдаш Є.В., просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки рішення місцевого суду ухвалено без порушень норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_7 , який у повному обсязі підтримав вимоги і доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, думку представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, (з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 березня 2018 року його було призначено виконуючим обов`язки начальника структурного підрозділу Криворізький загін воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». 02 травня 2018 року позивача було призначено на посаді начальника структурного підрозділу Криворізький загін воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» «Українська залізниця» (а.с.11-12).

Згідно наказу директору регіональної філії «Придніпровська залізниця» Кужавського М.С. від 12.02.2020 р. №64/Н до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани.

Наказом в.о. директора регіональної філії ОСОБА_9 №333/н начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків (а.с.13-14).

Наказом в.о. директора регіональної філії Заруби О.В. №НОК-993/ОС від 13.10.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади з 15.10.2020 року (а.с.15).

Як, видно з копії трудовій книги ОСОБА_1 15.10.2020 року за №13 здійснено запис про звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №НОК-993/ОС від 13.10.2020 року.

Наказ №333/н від 13.10.2020 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» обґрунтований наступними обставинами.

Згідно з поданням заступника начальника служби воєнізованої охорони ОСОБА_10 від 25.09.2020 р. № НО-8/974 виявлено таке. 09.09.2020 р. на нараді під головуванням заступника начальника служби воєнізованої охорони щодо розгляду причин та обставин транспортної події - аварії, нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався з ОСОБА_2 , та неналежної організації несення служби стрілецькою командою станції Верхівцеве у зміну 05-06.09.2020 року встановлено, що 06.09.2020 року о 04 год. 30 хв. на міжколійї №29 сортувального парку станції Верхівцеве структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» у районі між стрілочними переводами №283 і №257 старшим стрільцем оперативної групи стрілецької команди станції Верхівцеве структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» РФ «Придніпровська залізниця» ОСОБА_11 було знайдено тіло стрільця цієї ж команди ОСОБА_2 без ознак життя з явними ознаками механічного травмування нижніх кінцівок.

06.09.2020 р. під час перевірки службової документації стрілецької команди Верхівцеве структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» заступником начальника служби воєнізованої охорони ОСОБА_10 виявлено, що журнал контролю за несенням служби особовим складом воєнізованої охорони був заповнений начальником варти ОСОБА_3 наперед, до кінця зміни, чим порушено з боку ОСОБА_3 вимог п. 3.1. Порядку контролю за несенням служби особовим складом підрозділів воєнізованої охорони, затвердженого розпорядженням начальника воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Дергача О.В. від 23.03.2017 р. № НО-8/399 в частині обов`язку фіксації начальником варти кожної перевірки в Журналі контролю за несенням служби особовим складом службових нарядів підрозділу воєнізованої охорони.

Також на нараді встановлено, що стрілець ОСОБА_2 самовільно залишив пост, з невідомих причин здійснював пересування по території парків станції у порушення схеми безпечного проходу по станції Верхівцеве, намагався перетнути залізничну колію під вагонами маневрового состава, що свідчить про порушення ним вимог абзацу 8 п.5.2.1.4. Правил охорони праці для особового складу відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті, затверджених наказом Укрзалізниці від 04.09.2013 р. №287-Ц/од, в частині заборони особовому складу відомчої охорони при виконанні завдань по охороні вантажів пролазити під вагонами. Начальник варти ОСОБА_3 і його помічник, старший стрілець ОСОБА_12 , упродовж зміни не перевіряли порядку несення служби стрільцями та не реагували на відсутність повідомлень від стрільця, що є порушення вимог п.3.8 Порядку контролю за несенням служби особовим складом підрозділів воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця», затвердженого розпорядженням начальника служби воєнізованої охорони Дергача О.В. від 23.03.2017 р. № НО-8/399, в частині вжиття всіх можливих заходів щодо з`ясування місця знаходження працівника при відсутності інформації від нього понад терміни, встановленні в п. 2.1.4 цього Порядку.

В наказі міститься висновок про те, що викладене вище сталось через неналежне виконання начальником структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, передбачених п.п.2.3, 2.12, 2.21 посадової інструкції, щодо зміцнення дисципліни особового складу, організації несення служби, здійснення контролю за дотриманням закону України «Про охорону праці», та є підставою для звільнення вказаного працівника відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Згідно висновку експерта за №117-Е смерть ОСОБА_2 настала внаслідок повної травматичної ампутації обох нижніх кінцівок з повним пересіченням кісток і кровоносних судин кінцівок та масивною зовнішньою кровотечею, що призвело до гострої крововтрати та явищ шоку (а.с.161-163).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих стронами по справі, допиту свідків, виходив з того, що належним доказом вини посадових осіб в разі смерті працівника на робочому місці, як це сталось зі стрільцем ОСОБА_2 , може вважатися Акт за формою Н-1 (додаток 11 до Порядку), складений комісією, створеною Держпраці, за результатами спеціального розслідування, який відсутній в матеріалах справи. Оскільки, викладені у наказі про накладення дисциплінарного стягнення №333/н від 13.10.2020 року факти є недоведеними та спростовуються зазначеними вище доказами, які свідчать про сумлінне та добросовісне виконання позивачем своїх посадових обов`язків, цей наказ, а також наказ №НОК-993/ОС від 13.10.2020 року «Про припинення трудового договору» підлягають скасуванню як неправомірні, адже, у спірних правовідносинах відсутні факти систематичного без поважних причин невиконання посадових обов`язків.

Частково, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що протиправним звільненням позивача з роботи відповідач завдав йому значних душевних страждань, які, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості підлягають задоволенню в розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи сторони позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана, звільнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Пунктами 2.3, 2.12, 2.21 посадової інструкції начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони», передбачено виконання таких завдань і обов`язків: п.2.3 - організовувати і особисто перевіряти несення служби та охорону особливо важливих об`єктів з урахуванням оперативної обстановки; п.2.12 - зміцнювати дисципліну особового складу, підтримувати суворий внутрішній порядок у штабі загону і підрозділах, а також забезпечувати додержання встановленої форми одягу; п.2.21 - здійснювати контроль за дотриманням закону України «Про охорону праці», дотримання правил охорони праці та виконання нормативних документів щодо охорони праці (а.с.16-21).

Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17).

Суд першої інстанції під час судового розгляду справи допитав свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і на підставі їх показів у сукупності з іншими доказами наданими стороною позивача дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 сумлінно ставився до своїх посадових обов`язків, здійснював належний контроль за дотриманням у підрозділі вимог законодавства про охорону праці, доручав проведення вступних та періодичних інструктажів з охорони праці у підрозділах, здійснював перевірку знань у підлеглих працівників особисто.

Так, допитавши свідка ОСОБА_4 , який працював начальником стрілецької команди воєнізованої охорони «Придніпровська залізниця», а на теперішній час займає посаду в.о. начальника стрілецької команди воєнізованої охорони «Придніпровська залізниця» суд встановив, що ОСОБА_4 або його заступник проводили позаплановий інструктаж з питань охорони праці, отримуючи телеграму засобами електронного зв`язку, і доводили до відома особистому складу під підпис, також свідок здійснював перевірку знань з питань охорони праці. Загиблому стрільцю ОСОБА_2 інструктаж проводився начальником варти ОСОБА_3 під його особистий підпис. Свідок також підтвердив, що ОСОБА_1 особисто здійснював перевірку стрілецької команди станції Верхівцеве з питань охорони праці до моменту настання нещасного випадку зі стрільцем ОСОБА_2 . Окремо ОСОБА_1 проводились оперативні наради на станції Верхівцеве з питань охорони праці та приймались два рази у рік екзамен ним особисто.

Свідок ОСОБА_6 , яка працювала на посаді помічника начальника загону, суду пояснила, що її керівником з охорони праці був позивач ОСОБА_1 , який проводив перевірки по охороні праці раз на тиждень, а якщо були травмування, особисто проводив позаплановий інструктаж командирам. Під час перевірки при виявленні порушень, ОСОБА_13 складались акти. Також ОСОБА_6 пояснила, що начальник караула та його помічник особисто відповідають за працівника, контролюють його кожну годину.

З показів свідка ОСОБА_5 , який працював начальником сектору Криворізького загону воєнізованої охорони, на теперішній час працює на посаді в.о. першого заступника начальника Криворізького загону воєнізованої охорони, суд встановив, що позапланові інструктажі з охорони праці проводились особисто ОСОБА_13 , де він оголошував телеграму, доводив до відома, після чого ставили свій підпис працівники. Всі випадки, які траплялись під час несення служби з питань охорони, обговорювались ретельно.

Судом першої інстанції була досліджена надана позивачем копію Журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці (додаток 8 до Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці в Державному підприємстві «Придніпровська залізниця», затвердженого наказом Начальника залізниці від 29.03.2006 р. №233/Н), в якому є записи за результатами проведених інструктажів підлеглих працівників структурного підрозділу з питань охорони праці, які позивач проводив особисто та регулярно (а.с.22-27).

Також суд дослідив і надану позивачем копію Журналу ведення протоколів засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці «Криворізький загін воєнізованої охорони», затвердженого наказом Начальника залізниці від 29.03.2006 р. №233/Н, де зафіксовані результати перевірки знань з охорони праці, перелік працівників, які перевіряються, нормативно-правові акти, щодо знання яких перевіряються працівники структурного підрозділу (а.с.57-62) .

Окрім того судом досліджувалася і копія Журналу перевірок стану охорони праці НОР-2, розпочатий 16.03.2018 року, який вівся в структурному підрозділі «Криворізький загін воєнізованої охорони» (а.с.28-56).

Суд дослідив і Акти Комісійної перевірки охорони праці з урахуванням тематики цільових перевірок у стрілецьких командах станцій, що входять до структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони», які особисто підписані ОСОБА_1 . Вказані акти містять наступні розділи: «Питання, що перевірялись згідно з тематикою цільових перевірок», «Виявленні порушення», «Запропоновані заходи», «Термін усунення порушень», «Відповідальні особи» (а.с.97, 99-101, 103, 105).

Також, позивачем суду були надані протоколи оперативних нарад під головуванням начальника «Криворізького загону воєнізованої охорони» Придніпровської залізниці Зубарєва І.О., участь в якіх приймали запрошенні посадові особи структурного підрозділу. На цих нарадах доповідались та вирішувались нагальні виробничі питання, надавались пояснення відповідальними особами та ставились виробничі завдання (а.с.67-96).

З довідки структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» від 06.11.2020 р. №НОР-2-5/1023 видно, що протягом 10-ти місяців 2020 року наказами начальника «Криворізького загону воєнізованої охорони», позивача ОСОБА_1 за неналежне виконання трудових обов`язків до дисциплінарної відповідальності неодноразово притягувалися працівники особового складу підрозділу ( за цей період часу було оголошено 11 доган стрільцям стрілецької команди, а також догана оголошена і начальнику стрілецької команди станції Верховцеве) (а.с.106-107)

Таким чином, досліджені судом письмові доказа в сукупності з показами свідків свідчать про належний контроль з боку позивача ОСОБА_1 , як керівника структурного підрозділу, за дотриманням підлеглими працівниками Закону України «Про охорону праці», дотримання правил праці та виконання нормативних документів щодо охорони праці, який входить до посадових обов`язків позивача у відповідності до п.2.21 посадової інструкції начальника структурного підрозділу Криворізький загін воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також про виконання позивачем пунктів 2.3, 2.12 посадової інструкції щодо організації та особистої перевірки несення служби, зміцнення дисципліни особового складу, підтримання суворого внутрішнього порядку у штабі загону і підрозділах.

Касаційний цивільний суд Верховного суду у своїй постанові від 22 липня 2020 року по справі № № 554/9493/17 дійшов висновку про те, що наказ роботодавця про накладення дисциплінарного стягнення на працівника повинен мати конкретний характер, тобто, визначати в чому саме полягає невиконання трудових обов`язків працівником.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказ відповідача №333/н від 13.10.2020 року в частині встановлення в діях позивача ознак дисциплінарного правопорушення має загальний характер та не деталізує ані конкретного змісту посадових обов`язків, невиконання яких позивачем мало місце, ані конкретної дати чи періоду часу, протягом яких допускались порушення, оскільки відповідач в оскаржуваному наказі не розкрив зміст посадових функцій, неналежним чином виконаних позивачем, не надав на підтвердження своїх висновків належних та допустимих доказів, висновки роботодавця про порушення позивачем трудової дисципліни спростовуються вищенаведеними дослідженими судом доказами, які є належними та допустимими та у сукупності підтверджують вірнийу висновок місцевого суду про належне виконання позивачем своїх посадових обов`язків до дати звільнення.

За змістом ст. 22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Згідно п.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 р. №337 (далі Порядок), спеціальному розслідуванню підлягають, зокрема, нещасні випадки із смертельними наслідками.

Згідно п.п14, 15 Порядку, Держпраці та/або її територіальним органом утворюється комісія із спеціального розслідування (далі - спеціальна комісія). Спеціальна комісія утворюється протягом одного робочого дня після отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або за інформацією, отриманою з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок).

До складу спеціальної комісії входять: посадова особа Держпраці та/або її територіального органу (голова комісії); представник робочого органу Фонду; представник уповноваженого органу чи наглядової ради підприємства (у разі її утворення) або місцевої держадміністрації чи органу місцевого самоврядування у разі, коли зазначений орган відсутній; керівник (спеціаліст) служби охорони праці підприємства (установи, організації) або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці, а у разі її відсутності - представник роботодавця; представник первинної організації профспілки, членом якої є постраждалий (у разі її відсутності - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці); представник профспілкового органу вищого рівня або територіального профоб`єднання; представник місцевої держадміністрації або органу місцевого самоврядування у разі, коли нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) сталися з особами, які працюють на умовах цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, фізичними особами - підприємцями, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, членами фермерського господарства; лікар з гігієни праці територіального органу Держпраці (у разі настання гострого професійного захворювання (отруєння); посадові особи органів Держпродспожив служби, ДСНС (у разі потреби та за відповідним погодженням).

У разі потреби до складу комісії можуть включатися посадові особи Держпраці та/або її територіального органу за галузевим напрямом.

За приписами п.39 Порядку, розслідування нещасних випадків, що сталися внаслідок події (аварії, катастрофи тощо) під час руху транспортних засобів усіх видів, проводиться з обов`язковим використанням відомостей (матеріалів) розслідування такої події (протокол огляду та ескіз місця події, пояснення свідків, висновки, постанови тощо), підготовлених відповідними органами (органами досудового розслідування). На запит голови комісії (спеціальної комісії) відповідними органами (органами досудового розслідування) протягом 10 днів після закінчення досудового розслідування надаються відомості (матеріали) про обставини та причини події (аварії, катастрофи тощо) під час руху транспортних засобів усіх видів, а також осіб, які допустили порушення вимог законодавства.

Згідно п. 37 Порядку, після завершення спеціального розслідування складається акт за формою Н-1.

Належним доказом вини посадових осіб в разі смерті працівника на робочому місці, як це сталось зі стрільцем ОСОБА_2 , може вважатися Акт за формою Н-1 (додаток 11 до Порядку), складений комісією, створеною Держпраці, за результатами спеціального розслідування, однак матеріали справи такого Акту не містять.

Суд першої інстанції критично поставився до Акту службового розслідування від 16.09.2020 року та Протоколу оперативної наради від 09.09.2020 р. на підставі висновків яких було звільнено з роботи позивача, оскільки вони складені не за результатами роботи спеціальної комісії Держпраці, як цього вимагає законодавство, а за результатами внутрішнього розслідування державного підприємства.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, що наказ №333/н від 13.10.2020 про накладення дисциплінарного стягнення та наказ №НОК-993/ОС від 13.10.2020 року «Про припинення трудового договору» підлягають скасуванню як неправомірні, через відсутність систематичного без поважних причин невиконання позивачем посадових обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За приписами ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (зокрема, незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна оплата.

Як зазначив КЦС Верховного суду у постанові від 11 березня 2020 року по справі №357/6413/18, після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються.

Згідно з абз. 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Разом з позовом позивач надав суду довідку регіональної філії «Придніпровська залізниця» вих. № НОР-2-5/988 від 30.10.2020 року про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 за підписом заступника начальника та головного бухгалтера, відповідно до якої середньоденна заробітна плата позивача становить 538,67 грн. На підставі цієї довідки позивач в позові зробив розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.10.2020 року, наступної дати після звільнення, по 10.11.2020 року, дату подання позову, тобто за 18 робочих днів, який склав 9 696, 06 грн.(а.с.108).

Перевіривши здійснений регіональною філією «Придніпровська залізниця» у довідці № НОР-2-5/988 від 30.10.2020 р. розрахунок середньоденної заробітної плати позивача, суд визнав його правильним, встановивши розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 538,67 грн. для розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України закріплює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Особливі правила розгляду даної категорії справ встановлені ч. 2 ст. 235 КЗпП України, яка передбачає обов`язок суду, як органу, що розглядає трудовий спір про поновлення працівника на роботі, при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Суд першої інстанції здійснив розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за весь період до дати ухвалення даного рішення, який підлягає виплаті позивачу.

Вимушений прогул почався для відповідача з 16.10.2020 року, тобто становить 201 робочих днів до дати ухвалення даного рішення за період з 16.10.2020 року по 05.08.2021 року, середня заробітна плата позивача за вказаний період вимушеного прогулу становить 108272,67 грн. = 538,67 грн. (розрахунок середньоденної заробітної плати) х 201 робочих днів (згідно календаря робочих днів), без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів перевірила зроблений судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, період його нарахування і повністю з ним погоджується, як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди в сумі 10 000 грн., стягнутої з відповідача на користь позивача.

Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Частинами 1, 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачеві, виходив з встановлених обставин справи, зокрема протиправного звільнення позивача з роботи, що завдало останньому значних душевних страждань, які полягають у переживаннях, що позивач опинився без засобів на існування та не в змозі забезпечити себе та свою родину, позивач приголомшений зневажливим ставленням до себе з боку роботодавця, який своїми діям знівелював багаторічні зусилля позивача щодо створення власної репутації добросовісного, сумлінного та старанного працівника. З вини відповідача позивач позбавлений можливості реалізувати свої професійні здібності, навички та вміння, які здобував та удосконалював протягом багатьох років плідної праці. Позивач змушений докладати значних зусиль для захисту своїх порушених прав, звертаючись до адвоката та суду, натомість, зазнає змін його звичний уклад життя, відрив від звичних занять.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга сторони відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: