Справа № 214/2136/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 9900 грн. 24 коп., що по офіційному курсу Національного Банку України від 15.03.2021 року відповідає 300 євро. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.11.2020 року відповідач взяла у позивача у борг грошові кошти в сумі 300 євро, які зобов`язалась повернути до 07.12.2020 року, про що надала власноручну розписку. Грошові кошти були передані відповідачу у присутності свідка. Однак, до теперішнього часу відповідач грошові кошти за договором позики не повернула, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, представник позивача надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та у відсутність позивача.

Позивач допитаний у минулому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини надання відповідачу у борг грошових коштів та, що надання коштів відповідачу було у присутності свідка, зазначеного у розписці.

Відповідач та її представник до судового засідання не з`явились, представник відповідача повідомлений про дату судового розгляду належним чином.

Також представник відповідача надав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки у розписці вказано, що відповідач взяла 300 євро у позивача, проте момент передачі коштів не відбувся. Так, у наданій розписці факт передачі коштів не підтверджений, її зміст є суперечливим. Крім того у розписці не вказано порядок повернення коштів. По наданій розписці особу ОСОБА_1 встановити неможливо, тому стверджувати що грошові кошти надавались саме особою, яка звернулась до суду також неможливо. У розписці сума зазначена цифрами у іноземній валюті, при цьому не зазначений еквівалент у національній валюті.

Позивачем також було надано відповідь на відзив, в якому останній зазначив незгоду із твердженнями відповідача, що остання не отримувала грошових коштів, оскільки гроші було передано в присутності свідка. Також зазначив, що у позовній заяві просить стягнути суму боргу у національній валюті, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 15.03.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Так, відповідно до розписки від 28.11.2020 року, ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 300 євро 28.11.2020 року на тиждень. Зобов`язалась повернути суму 300 євро 07.12.2020 року. Також у розписці наявний підпис свідка, який був присутній під час отримання відповідачем у борг грошових коштів та надання нею розписки про це (а.с.35).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63цс13 (постанова від 18.03.2013 року), яка є обов`язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, судом установлено, що відповідач свого зобов`язання за Договором позики від 28.11.2020 року не виконала, грошових коштів у строк та в порядку, передбаченому цим Договором, позивачеві не повернула. При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача, викладені відзиві, щодо неможливості встановлення особи, яка надала грошові кошти у борг, оскільки саме позивачем надано до суду оригінал розписки. Наявність у позивача оригіналу розписки є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики. Питання справжності напису та підпису відповідача у розписці перед судом стороною відповідача не ставилось.

Також, згідно тексту розписки, відповідачем зазначено, що вона у ОСОБА_1 бере в борг 28.11.2020 року суму 300 євро та зобов`язується повернути таку суму 07.12.2020 року. Отже суд вважає, що у наданій позивачем розписці чітко визначено суму отриманих у борг коштів, дату їх отримання та обов`язок повернути цю суму 07.12.2020 року, чим спростовуються твердження сторони відповідача, викладені у відзиві щодо суперечливості змісту розписки.

Крім того, розписка містить підпис свідка, який був присутній під час отримання грошових коштів у борг та написання відповідної розписки відповідачем. Даний факт відповідачем не заперечується.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 133, 137, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) борг у сумі 9900 грн. 24 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.