18.01.2022 Єдиний унікальний номер 205/5490/21
Провадження № 2/205/571/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрщеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та франшизи,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.11.2020 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Daf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Shmitz S 01», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в районі будинку №34/3 по пр. Слобожанському у м. Дніпрі, вчинив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , власником якого є ОСОБА_1 . Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП транспортний засіб «Daf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , застрахований у ПрАТ «СК «Уніка» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР/152550321, страхувальником ОСОБА_2 13.11.2020 року адвокат Демарчук М.В., як представник ОСОБА_1 , звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування, повідомленням про ДТП, запрошенням на незалежну експертизу та надав весь необхідний пакет документів. 14.01.2021 року страхова компанія частково виконала свої зобов`язання та сплатила страхове відшкодування у розмірі 17503 грн. 41 коп., без згоди ОСОБА_1 на такий розмір страхового відшкодування. Для встановлення розміру матеріального збитку позивач звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. Як свідчить висновок експерта Дроздова Ю.В. № 5611/20/20 від 30.11.2020 року вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіля «Skoda Octavia А5», пошкодженого внаслідок ДТП складає 33 383 грн. 21 коп. Без будь-яких вмотивованих підстав страхова компанія недоплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі: 13 879 грн. 80 коп., що розраховується наступним чином: 33 383 грн. 21 коп. (вартість матеріального збитку відповідно до висновку експерта Дроздова Ю.В.) 17 503 грн. 41 коп. (фактично сплачене страхове відшкодування) 2 000 грн. (франшиза). Також позивач просить стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» 515 грн. 65 коп. - пеню, 113 грн. - три відсотки річних, 235 грн. 96 коп. - втрати від інфляції та 1 600 грн. - витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця. Таким чином, загальний розмір позовних вимог складає 18 344 грн. 41 коп., який просив стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» на свою користь, також стягнути із ФОП ОСОБА_2 франшизу в розмірі 2 000,00 грн., та стягнути витрати на професійну правничу допомогу з ПрАТ «СК «Уніка» в розмірі 5000 грн., із ФОП ОСОБА_2 - в розмірі 100 грн., а також стягнути судовий збір з ПрАТ «СК «Уніка» в розмірі 860 грн. та із ФОП ОСОБА_2 - в розмірі 48 грн.

16 липня 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27 жовтня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він визнав позовні вимоги, викладені в позовній заяві щодо нього, в повному обсязі.

Від ПрАТ «СК «Уніка» 02 листопада 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що розмір завданої майнової шкоди вже було виплачено позивачу у добровільному порядку. Згідно висновку кількість базис робіт значно завищена, а протокол огляду колісного транспортного засобу від 26 листопада 2020 року складено іноземною мовою, що не дає можливості дослідити вказаний при огляді обсяг, характер та ступінь складності ушкоджень. Зазначає про те, що виплату було проведено на підставі звіту оцінювача ОСОБА_5 , що діяв у межах чинного законодавства про оціночну діяльність в Україні, а тому дії страховика жодним чином не суперечать вимогам чинного законодавства. Вважає, що позивачем не надано доказів фактичного понесення витрат на правову допомогу, а тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованою.

29 листопада 2021 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив від ПрАТ «СК «Уніка», мотивуючи її тим, що висновок ОСОБА_6 відповідає вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України, в той час як оцінювач ОСОБА_5 автомобіль не оглядав та склав звіт по фотографіям, його звіт не містить попередження про кримінальну відповідальність, а тому вважає висновок ОСОБА_6 належним доказом вартості матеріального збитку, спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Також для підтвердження обсягу наданих послуг з професійної правничої допомоги позивачем надані належні докази, долучені до матеріалів справи. У зв`язку з чим, просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, та просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Уніка» у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив провадити розгляд справи без участі представника (а. с. 113-116).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, однак про причини неявки суд не повідомив, лише надав відзив на позовну заяву (а. с. 98-99).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 11.11.2020 року приблизно об 11:05 годині ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Daf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Shmitz S 01», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в районі будинку №34/3 по пр. Слобожанському у м. Дніпрі під час руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , власником якого є ОСОБА_1 , внаслідок ДТП було пошкоджено транспортні засоби.

Також судом встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, яка набрала законної сили 29 грудня 2020 року.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП транспортний засіб «Daf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , застрахований у ПрАТ «СК «Уніка» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЕР/152550321, страхувальником ОСОБА_2 із визначеним розміром франшизи на суму 2 000 гривень (а. с. 69).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником транспортного засобу «Skoda Octavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 (а.с.72).

Також судом встановлено, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 13 листопада 2020 року звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 листопада 2020 року за участю автомобіля «Daf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також із повідомленням про дорожньо-транспртну пригоду та запрошенням на незалежну судову експертизу пошкодженого транспортного засобу (а. с. 13-15).

Судом також встановлено, що 14 січня 2021 року ПрАТ «СК «Уніка» здійснена, а позивачем отримана виплата страхового відшкодування у розмірі 17 503 грн. 41 коп., яка була розрахована з розрахунку 19 503 грн. 41 коп. (вартість матеріального збитку) - 2 000 грн. 00 коп. (франшиза), що підтверджується платіжним дорученням № 194133 від 14.01.2021 року з перерахування коштів на рахунок ФОП ОСОБА_8 за страхове відшкодування за договором № 005011/4440/0000016 від 05 лютого 2020 року (а. с. 153 -154).

Згідно із звітом оцінки колісного транспортного засобу від 03 грудня 2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження колісного транспортного засобу «Skoda Octavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на 26 листопада 2020 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ 19 503 грн. 41 коп. (а. с. 120-132).

Спірні цивільно-правові відносини у сфері страхування відповідальності власників транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, страхова компанія відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Отже, сума заподіяної шкоди, яка була сплачена ПрАТ «СК «Уніка», визначалась на підставі звіту оцінювача ОСОБА_5 № 9229 від 03.12.2020 року.

ПрАТ «СК «Уніка» до відзиву долучено звіт оцінювача ОСОБА_5 № 9229 від 03.12.2020 року, але відповідно до акту огляду транспортного засобу від 26 листопада 2020 року оглянуто транспортний засіб «Skoda Octavia А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_9 , тобто експертом Береговим В.М. вищезазначений автомобіль оглянуто не було та складено звіт лише на підставі наданих фотографій (а.с.133-134).

Разом з тим, звіт оцінювача ОСОБА_5 № 9229 від 03.12.2020 року не містить попередження експерта про кримінальну відповідальність, отже не може бути покладено в основу рішення суду.

Крім того, поза увагою суду не може залишитися той факт, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з вищевказаним звітом оцінювача ОСОБА_5 та ремонтною калькуляцією до нього, а тому не мав можливості внести до нього свої заперечення та зауваження.

Позивач не погодився із розміром страхового відшкодування виплаченим ПрАТ «СК «Уніка» та через представника звернувся до експерта ОСОБА_6 для визначення розміру матеріального збитку.

Згідно із висновком автотоварознавчої експертизи № 5611/20/20 від 30.11.2020 року, виконаної судовим експертом Дроздовим Ю.В., який підготовлено для подання до суду та містить застереження про попередження експерта щодо кримінальної відповідальності за ст. 384 КК України, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 51 061 грн. 78 коп., вартість відновлювального ремонту автомобіля, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ становить 33 383 грн. 21 коп. (а. с. 22-33).

В свою чергу, висновок експерта Дроздова Ю.В. від 30.11.2020 року № 5611/20/20, складений на замовлення позивача ОСОБА_1 суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки складений у відповідності до приписів ст. ст. 102, 106 ЦПК України, експерт Дроздов Ю.В. попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а також висновок підготовлено для подання до суду.

Доводи відповідача ПрАТ «СК «Уніка» про те, що висновок експерта, виконаний на замовлення позивача, не може бути прийнятий у якості належного і допустимого доказу, спростовуються наступним.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За приписами ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до ст. 80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

З урахуванням вищевказаних вимог процесуального закону, установлених судом обставин справи, з огляду на те, що він одержаний у порядку, встановленого законом, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну.

Також судом встановлено, що розмір страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» відрізняється розміром відшкодування шкоди, встановленим експертом ОСОБА_6 , оскільки оцінювач ОСОБА_5 особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а тому не міг достовірно визначити характер пошкоджень.

Разом з тим, ПрАТ «СК «Уніка» не надано належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта ОСОБА_6 № 5611/20/20 від 30.11.2020 року щодо розміру майнової шкоди, заподіяної власнику автомобіля, не спростовано визначений розмір матеріального збитку, а отже не доведено, що розмір матеріального збитку визначено експертним дослідженням неправильно.

Крім того, ПрАТ «СК «Уніка» не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення вартості матеріального збитку зазначеного в звіті оцінювача ОСОБА_5 № 9229 від 03.12.2020 року.

Враховуючи викладене, суд визнає висновок експерта Дроздова Ю.В. № 5611/20/20 від 30.11.2020 року щодо розміру майнової шкоди, заподіяної власнику автомобіля, допустимим та достовірним письмовим доказом, що обґрунтовує розмір заподіяних збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 цього Закону настання страхового випадку (вчинення ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок вчинення ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Спричинення потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що розмір матеріальної шкоди позивача підтверджений наявними матеріалами справи та не спростований ПрАТ «СК «Уніка», а посилання ПрАТ «СК «Уніка», що страхове відшкодування розраховано та виплачено у повному обсязі, спростовується матеріалами справи.

Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу розмір недоплаченого страхового відшкодування у межах ліміту його відповідальності за страховим випадком, який складає 13 879 грн. 80 коп. (33 383 грн. 21 коп. 17 503 грн. 41 коп.- 2 000 грн.), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача з приводу відповідності наданої квитанції про сплату наданих експертних послуг у розмірі 1 600 гривень, вимогам, які ставляться до первинних документів бухгалтерського обліку, та є належним доказом оплати послуг експерта, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які також підлягають стягненню з ПрАТ «СК «Уніка», на користь позивача.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17, Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями діючого законодавства України та роз`ясненнями, наведеними у постановах Верховного Суду,та надаючи оцінку наданому розрахунку, суд дійшов висновку, що представник позивача рахував період прострочення зобов`язання з 18 лютого 2021 року по 28 травня 2021 року, оскільки 17 листопада 2020 року ПрАТ «СК «Уніка» отримало від представника позивача заяву про виплату страхового відшкодування, а повинен був його виконати до 17 лютого 2021 року включно, що узгоджується з вимогами статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та фактичними обставинами справи.

Згідно розрахунку, наданого представником позивача, який не спростований ПрАТ «СК «Уніка», підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Уніка» на користь позивача пеня за період з 18 лютого 2021 року по 28 травня 2021 року у розмірі 515 грн. 65 коп., 3% річних від простроченої суми за період з 18 лютого 2021 року по 28 травня 2021 року у розмірі 113 грн. 00 коп., та інфляційні втрати за період з 18 лютого 2021 року по 28 травня 2021 року у розмірі 235 грн. 96 коп. (а. с. 68).

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за нами цього підпункту.

Також за приписами п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена Договором страхування.

Отже, судом встановлено, що відповідно до полісу обов`язкової відповідальності ЕР № 152550321 ПрАТ «СК «Уніка» страхувальником ОСОБА_2 застраховано транспортний засіб «Daf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який забезпечений франшизою за полісом у розмірі 2 000 грн. та страховою сумою за шкоду заподіяну майну 130 000 грн. (а. с. 98-99).

Таким чином, відповідно до імперативних приписів зазначеної норми, обов`язок виплати вартості франшизи у розмірі 2 000,00 грн. за страховим полісом ЕР № 152550321 покладається саме на ОСОБА_2 , який є страхувальником транспортний засіб «Daf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 у зазначеній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 28 травня 2021 року надавав адвокат Демарчук М.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 3038 від 08 жовтня 2019 року) (а. с. 78-80, 84).

Відповідно до положень вищезазначеного договору та додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 28.05.2021 року, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.05.2021 року до договору про надання правової допомоги від 28.05.2021 року, сторони домовились, що гонорар за надання професійної правничої допомоги складає фіксований розмір у сумі 5 100 грн. (а. с. 78-82).

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19 зазначено, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі №823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Крім того, Верховний Суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).

Слід також зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції у розмірі 5 100 гривень відповідно до квитанції від 14 червня 2021 року (а. с. 83).

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі - 5 100 гривень, а також враховуючи задоволення позову ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 5 100 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 860 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 48 грн.

Керуючись ст. ст. 625, 988, 990, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та франшиза задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» () на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_5 ) грошове відшкодування майнової шкоди у розмірі 16 344 грн. 41 коп., яке складається з: 13 879 грн. 80 коп. недоплаченого страхового відшкодування; 515 грн. 65 коп. пені; 113 грн. - три відсотки річних; 235 грн. 96 коп. - втрат від інфляції; 1 600 грн. - витрат на оплату послуг експерта автотоварознавця.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_5 ) суму франшизи у розмірі 2 000 грн. 00 коп., а також судові витрати у розмірі 48 грн. та понесені і документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» () на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_5 ) судові витрати у розмирі 860 грн., а також понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішення може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», , місце знаходження: 04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, будинок 6, літ. В.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Т.П. Терещенко