Справа № 638/2019/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Лях М.Ю., при секретарі Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду с позовом про визнання недійсними договору відступлення права вимоги за кредитним договором № ML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки PML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на те, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №240461249 стало відомо, що 16 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» був укладений Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № PML 702/818/2008, серія та номер: 761, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О. Згідно з пунктом 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії. Таким чином, ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» надало відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти вимог позивача, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, недобросовісним користуванням свої права, та тим, що укладення договорів відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки не потребує отримання генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, а отже договори є дійсними та товариство веде свою діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без їх участі та одночасно просило скасувати заходи забезпечення позову.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відзив на позов не надав, представник надав заяву на розгляд справи без їх участі.

Третя особа ОСОБА_2 до суду не з`явився, відзив на позов не надав, був повідомлений належним чином про дату та час судового слухання.

Представник ОСОБА_1 адвокат Березовський Є.В. подав до суду клопотання про витребування доказів, просив: витребувати у Національного банка України інформацію чи надавалася Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Фаторинг Україна» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» індивідуальна або генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій.

Ухвалою Київського районного суду від 16 червня 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у Національного банка України інформацію щодо надання відповідачам індивідуальної або генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Листом Національного банку України від 26 липня 2021 року повідомлено суд, що Відповідачам генеральних/індивідуальних ліцензій на здійснення валютних операцій не видавалися.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду письмові пояснення до позовної заяви, згідно яких зазначила, що укладення договорів відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки підпадає під дію ЗУ «Про валюту і валютні операції», а отже отримання ліцензії на здійснення валютних операцій згідно вимог цього закону є обов`язковим.

Суд, перевіривши доводи позивача та заперечення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

03 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (на теперішній час Публічне акціонерне товариство ОТП Банк) був укладений кредитний договір № ML 702/818/2008. Відповідно до п.2 Частини 1 кредитного договору Банк надав Позивачу кредитні кошти в розмірі 130 000, 00 доларів США, з кінцевим терміном повернення коштів 03 квітня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позивача перед Банком між ОСОБА_1 та Банком був укладений договір іпотеки № PML 702/818/2008, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А. 03 квітня 2008 року за реєстровим номером 1122.

20 липня 2011 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного б/н портфелю.

Згідно п. 3.1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк продає (переуступає) Відповідачу 1 права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік, яких міститься у Додатку 1 до цього договору), а Відповідач приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь Банку Винагороду. У відповідності до витягу з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року Банк відступив право вимоги Відповідачу за кредитним договором та договорами забезпечення, укладеними з Позивачем.

20 липня 2011 року між Банком та Відповідачем був укладений договір про відступлення права вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим № 5127. Згідно п.п. 1.1, 1.1.1, 1.2 договору про відступлення права вимоги Банк передає та відступає Відповідачу сукупність прав, належних йому за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звернення стягнення на заставлене майно. Таким чином, до Відповідача також перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки № PML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року (надалі Договір іпотеки), який укладений між Банком та ОСОБА_1 .

14 січня 2021 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №240461249 (додається) позивачу стало відомо, що 16 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» був укладений Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № PML 702/818/2008, серія та номер: 761, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1079 ЦК України фактором у договорі факторингу може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Відповідно до положень статті 24 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення права за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії.

Відповідно до підпункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг належить до фінансових послуг.

У відповідності до ч. 1 п. 1 ЗУ «Про валюту і валютні операції» валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак:

а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта.

Отже, спірні договори укладені між Відповідачами підпадають під дію зазначеного закону, який визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.

Згідно ч. 1, 2 ст. 5 ЗУ «Про валюту і валютні операції» гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою цієї статті, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків.

Усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні, крім розрахунків за:

3) операціями з надання фінансових послуг, визначених пунктами 1-5 частини другої та частиною третьою статті 9 цього Закону, що надаються небанківськими фінансовими установами та операторами поштового зв`язку, які мають ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій.

У відповідності до ст. 9 ЗУ «Про валюту і валютні операції» небанківські фінансові установи на підставі ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій здійснюють такі валютні операції:

1) торгівля валютними цінностями в готівковій формі;

2) переказ коштів;

3) здійснення розрахунків у іноземній валюті на території України за договорами страхування життя;

4) факторинг (у частині здійснення розрахунків на території України в іноземній валюті між факторами та клієнтами за операціями з міжнародного факторингу щодо відступлення права грошової вимоги до боржника-нерезидента);

5) інші валютні операції, визначені Національним банком України.

Згідно з відповіддю Національного банку України від 26 липня 2021 року повідомлено суд, що Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» генеральних/індивідуальних ліцензій на здійснення валютних операцій не видавалися. Отже Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором.

Таким чином, ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями.

Вказана правова позиція узгоджується з постановами Верховного Суду у цивільних справах №461/2900/11 від 16 грудня 2020 року, №756/668/15 ц від 14.02.2018 р.

Разом із тим, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. (Постанова ВС від 14.02.2018 р. Справа №756/668/15 ц).

Аналізуючи перелік вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що зазначені договір відступлення права вимоги від 16 грудня 2020 року за Кредитним договором № ML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Маніту» та договір відступлення права вимоги від 16 грудня 2020 року за Договором іпотеки № PML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Маніту» підлягають визнанню недійсними, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст.ст. 76 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 15, 16, 203, 215, 1077 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 7, 12, 18 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 1 -10, 76 81, 158, 263 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними договору відступлення права вимоги від 16 грудня 2020 року за Кредитним договором № ML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Маніту», договору відступлення права вимоги від 16 грудня 2020 року за Договором іпотеки № PML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Маніту» - задовольнити.

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 16 грудня 2020 року за Кредитним договором № ML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Маніту».

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 16 грудня 2020 року за Договором іпотеки № PML 702/818/2008 від 03 квітня 2008 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Маніту».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суд шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова, або безпосередньо подачі до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які були відсутні при його оголошенні, в той же самий строк з часу його отримання.

Суддя -