СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18934/20

пр. № 2/759/755/22

26 січня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Дмитришиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування майнової шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

03.11.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування майнової шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

В обгрунтування свого позову зазначив наступне, що 16.06.2020 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів відповідача та іншими автомобілями, серед яких був автомобіль позивача.

Внаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди всі транспортні засоби, з якими здійснив зіткнення автомобіль відповідача, отримали механічні пошкодження.

Вина відповідача у згаданій дорожньо-транспортній пригоді встановлена Шевченківським районним судом міста Києва 02.09.2020.

На момент згаданої дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахованою.

Згідно зі страховим полісом відповідача розмір страхової суми на одного потерпілого за завдану шкоду майну - 130 000,00 гривень, розмір франшизи - 1 500,00 гривень.

Позивач звернувся до страховика відповідача та отримав страхове відшкодування в межах ліміту згаданої страхової суми за виключенням франшизи.

Страховик відповідача здійснив виплату позивачу страхової суми у розмірі 128 500,00 гривень.

Позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності за встановленням вартості матеріального збитку, завданого йому відповідачем в результаті згаданої дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту № 6/07-ТЗ від 09.07.2020, ринкова вартість автомобіля позивача до пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди складала 461 781,34 гривень, вартість відновлювального ремонту складає 654 802,45 гривень.

Згідно звіту № 6-1/07-ТЗ від 09.07.2020, ринкова вартість автомобіля позивача у після аварійному стані після дорожньо-транспортної пригоди складає 71 485,16 гривень.

На думку позивача автомобіль у після аварійному стані економічно недоцільно ремонтувати, а тому автомобіль вважає повністю знищеним та таким, який не підлягає ремонту.

В позові позивач зазначає, що вартість автотоварознавчого дослідження складала 1 800,00 гривень.

Позивач вважає, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу дорівнює ринковій вартості автомобіля до його пошкодження у результаті згаданої дорожньо-транспортної пригоди та вартості згаданого автотоварознавчого дослідження за виключенням страхового відшкодування отриманого від страховика відповідача з урахуванням франшизи - 336 581,34 гривень.

Разом з позовом позивач надав письмові докази, щодо правової позиції викладеної у позові.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу).

Ухвалою суду від 05.11.2020 р. відкрито провадження у вищезазначеній справі та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 26.05.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання.

У відзиві відповідач зазначає що доданими до матеріалів справи доказами не підтверджуються заявлені позовні вимоги. Відповідач не брав участі у проведенні за ініціативою позивача щодо визначення вартості автомобіля позивача до пошкодження та після пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач не погоджується із розрахунками позивача суми позовних вимог з таких міркувань:ринкова вартість автомобіля станом на 16.06.2020 не є належним визначенням реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи; за інформацією страховика відповідача вартість придатних залишків автомобіля позивача складає 129 000,00 гривень, що не співпадає із сумою, яка визначена у звіті № 6-1/07-ТЗ від 09.07.2020 у 71 485,16 гривень; якщо здійснити розрахунок з урахуванням викладеної відповідачем правової позиції, ним зазначено наступний розрахунок матеріального збитку позивача за позовом: 334 781,34 грн (461 781,34 грн - 128 500,00 грн + 1 500 грн) - 71 485,16 грн. = 263 296,18 грн. У відзиві відповідач зазначив, що розрахунок позивача не враховує реальну вартість втраченого майна.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відзив не обґрунтовано нормами матеріального права та містить відповідних доказів.

Позивач зазначає, що у здійсненні заходів з оцінки вартості його автомобіля, 06.07.2020 р., брали участь одночасно суб`єкти оціночної діяльності за ініціативи страховика відповідача, та за ініціативи позивача. Відповідач брав участь у згаданих заходах.

У заяві про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, відповідач зазначає, що в матеріалах справи є звіт № 12642 про оцінку транспортного засобу, який складено 23.07.2021, який не враховує факту того, що автомобіль позивача раніше мав ушкодження, та після придбання його позивачем був ввезений на територію України в пошкодженому стані, а відтак і висновки звітів про оцінку автомобіля наданих суду позивачем є недостовірними.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та підтвердили факт того, що автомобіль дійсно був раніше придбаний в іншій країні, та ввезений в Україну у пошкодженому стані, але суб`єкт оціночної діяльності врахував це у звіті № 6/07-ТЗ.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що з урахуванням поданих суду доказів щодо придбання позивачем свого автомобіля в іншій країні, реальна вартість цього автомобіля повинна враховуватись не як ринкова вартість автомобіля в Україні на день пошкодження, а як вартість за якою цей автомобіль було придбано позивачем раніше.

За таких обставин, представник відповідача заначив, що реальна вартість автомобіля повинна визначатись судом за документами розмитнення його в України а не за оцінкою його ринкової вартості на день дорожньо-транспортної пригоди.

Суд заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.06.2020 р. о 08 год. 30 хв. в місті Києві по проспекту Перемоги 96, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "BMW" державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , позивач, та "Mercedes" державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що автомобіль марки "BMW" державний номерний знак НОМЕР_1 на праві власності належить позивачу а автомобіль марки "Mercedes" державний номерний знак НОМЕР_2 на праві власності належить відповідачу.

Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.09.2020 р. у відповідач визнаний винним у вчиненні згаданої дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що на момент згаданої ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/7978694 (страховик, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ТАС").

Судом встановлено, що згідно зі згаданим Полісом розмір страхової суми на одного потерпілого за завдану шкоду майну становить 130 000,00 гривень.

Відповідно до пункту 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон 1961-IV), страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно абзацу 2 пункту 12.1. ст. 12 Закону 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, яку згідно приписів пункту 36.6. ст. 36 Закону 1961-IV, позивачу має компенсувати відповідач.

Згідно зі згаданим Полісом розмір франшизи становить 1 500,00 гривень.

Згідно пункту 22.1. ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховик за згаданим страховим полісом, в межах ліміту відповідальності за шкоду майну (на одного потерпілого) визначеного згаданим страховим Полісом (130 000,00 грн.), виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 128 500,00 гривень (за виключенням франшизи 1 500,00 гривень), що підтверджуються наданими суду доказами позивачем та страховиком.

У своєму позові позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки у розмірі 336 581,34 гривень.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначено у Законі України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (Закон № 2658-III).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2658-III, положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Згідно ст. 3 Закону № 2658-III оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

У цьому Законі:майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності;

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Випадки обов`язкового проведення оцінки майна встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2658-III оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв`язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

З огляду на викладене, суд зазначає, що твердження відповідача про визначення вартості автомобіля позивача на підставі митних документів про ввіз автомобіля в Україну не ґрунтуються на приписах норм закону.

Здійсненими за ініціативою позивача автотоварознавчими дослідженнями (в матеріалах справи, звіти від 09.07.2020 № 06/07-ТЗ та № 6-1/07-ТЗ) встановлено, що вартість автомобіля до пошкодження складає 461 781,34 гривень, після пошкодження - 71 485,16 гривень, вартість відновлювального ремонту автомобіля 654 802,45 гривень, що істотно перевищує вартість самого автомобіля до пошкодження.

В описовій частині об`єкта оцінки звіту № 06/07-ТЗ зазначено, що автомобіль мав сліди відновлювального ремонту правої сторони кузова, що свідчить про врахування стану автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 30 Закону 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізом зазначеної норми встановлюється, що приписи щодо відшкодування позивачу лише різниці між вартістю знищеного автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди, стосуються лише правовідносин позивача зі страховиком.

До правовідносин між позивачем та відповідачем застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України (ЦК України).

Згідно ст. 11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Окрім збитків завданих майну позивача, останній здійснив витрати на проведення автотоварознавчого дослідження (оцінки) ТЗ, для визначення вартості матеріального збитку спричиненого позивачу відповідачем.

Відповідно до договору № 06/07-ТЗ від 06.07.2020 та квитанції до прибуткового касового ордера № 06/07-ТЗ від 06.07.2020, витрати позивача на проведення дослідження склали 1 800,00 гривень.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала (Пленум Вищого спеціалізованого суду України у пункті 4 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 15 Постанови № 4 Пленум ВССУ від 01.03.2013).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (пункт 16 Постанови № 4 Пленум ВССУ від 01.03.2013).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, збитки позивача підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами які не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню Згідно ст 141 ч.2 ЦПК України в разі задоволення позову з відповідача підлягає стягнення судовий збір.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування майнової шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки і - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 відшкодування збитків в розмірі 336 581, 34 грн.( триста тридцять шість тисяч п"ятсот вісімдесят одну гривню 34 копійки) .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 судові витрати по справі в розмірі 3 365 грн. 61 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум