Справа № 703/3733/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Терещенко Сергій Іванович, до Смілянської міської ради Черкаської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначення часток в спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування

встановив:

17 листопада 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Терещенко С.І., звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять: встановити факт, що договір дарування 22/100 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. 08 червня 2000 року за реєстрованим №1511, укладений між ОСОБА_4 , з однієї сторони, і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з іншої сторони, належить ОСОБА_5 і ОСОБА_7 ; визначити, що частки ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_8 в будинковолодінні АДРЕСА_1 , є рівними, по 11/100 кожного, припинивши право спільної сумісної власності; визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на 11/100 часток, по 11/300 часток за кожним, на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається в цілому з житлового будинку з житловою прибудовою, прибудовою і козирком під літ «А-1, А1-1, а4», загальною площею 319,7 кв.м., житловою площею 154,2 кв.м., і господарськими споруд та будівель: підвалу під частину будівлі А під літ. «п/д», ганків, огорожі №1, 2, належні померлому ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченому приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. 08 червня 2000 року за реєстрованим №1511.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. 08 червня 2000 року за реєстровим №1511, власниками 22/100 часток будинковолодіння АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 і ОСОБА_9 . 02 грудня 2019 року ОСОБА_5 , який є батьком позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і чоловіком позивача ОСОБА_3 , помер. Спадщину після смерті ОСОБА_5 позивачі прийняли, оскільки постійно проживали і були зареєстровані разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Однак, позивачі позбавлені можливості оформити спадщину у позасудовому порядку, оскільки у договорі дарування 22/100 часток будинковолодіння не визначені частки у спільній сумісній власності обдарованих осіб, в тому числі і померлого. Крім того, вказаному договорі прізвище позивача ОСОБА_3 зазначене як « ОСОБА_10 », оскільки ОСОБА_3 , перебуваючи на день посвідчення договору в зареєстрованому шлюбі з померлим, не змінила паспорт. За роз`ясненнями про порядок оформлення спадщини, представник ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори та останньою рекомендовано їм звернутися до суду. Згідно вказаного договору дарування, власниками 22/100 часток будинковолодіння є ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в зв`язку з чим належать їм на праві спільної сумісної власності, оскільки в правовстановлюючому документів не визначено їх часток. Тому, з поданих документів неможливо визначити склад спадкового майна після смерті ОСОБА_5 . Крім того, згідно технічного паспорта гараж під літ «Б» є самочинним будівництвом. Вказану складову частину будинковолодіння в перелік господарських споруд і будівель не включено. Також за рахунок коридору самочинно збільшена площа житлової кімнати №3-7 (площею 27,4 кв.м.) на 4,6 кв.м. При цьому, від житлової площі віднято 4,6 кв.м. (збільшена площа кімнати 3-7 за рахунок коридору). В зв`язку з викладеними обставинами позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 23 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, позивачам відповіді на відзив.

04 січня 2022 року на адресу суду надійшов відзиву представника відповідача Смілянської міської ради Черкаської області, в якому зазначає, що серед додатків перерахованих у позовній заяві, а також доданих до неї документів відсутні копії документів позивачів, як документа, який підтверджує наявність у них процесуальної правосуб`єктності. Крім того, звертаючись до суду зі позовом щодо визначення часток ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , позивачі просять суд визначити, що частки ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_11 в будинковолодінні АДРЕСА_1 є рівними, по 11/100 кожного, припинивши право спільної сумісної власності. Як на обґрунтування вказаної вимоги, позивачі послалися на те, що відсутність визначення частко спадкодавця у праві спільної власності на частину будинковолодіння позбавляє їх можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку. В матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, а також будь-які відомості щодо домовленостей про належність кожному з співвласників певної частки в будинку, а також рішення суду, яким спростовується рівність їх часток. Оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення за ним права власності на 11/100 частини будинковолодіння. Також, звертаючись до суду із позовом щодо визнання права власності в порядку спадкування, позивачі просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування на 11/100 частки, по 11/300 часток за кожним на будинковолодіння АДРЕСА_1 . Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачі не зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 . Наявний в матеріалах справи лист нотаріуса від 17 вересня 2021 року за вих. №1139/01-16 не є відмовою у вчиненні нотаріальної дії. До того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази постійного проживання позивачів зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як формальна реєстрація позивачів у спірній частині будинковолодіння не може вважатися належним і достатнім доказом із проживання зі спадкодавцем та прийняття ними спадщини. Також, спірна будівля гаражу під літерою «Б», відповідно до технічного паспорту, є самочинним будівництвом, внаслідок чого не є об`єктом нерухомого майна, право власності на яке входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому не може визнаватися право власності на такий об`єкт за спадкодавцем. Правове значення для позивачів в такому випадку може мати визнання права на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва гаражу, та подальше оформлення права власності на вказані матеріали як на самочинно збудоване нерухоме майно у встановленому законом порядку. З наведених обставин справи вбачається, що звернення до суду щодо визнання права власності в порядку спадкування є передчасним та обумовлене бажанням позивача у такий спосіб оформити спадщину, що буде суперечити засадам цивільного судочинства, яке покликане розв`язувати спір.

Відповідь позивачів на відзив представника відповідача на позовну заяву до суду не надходила.

11 січня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також їх представник адвокат Терещенко С.І. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи проводити без його та позивачів участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Смілянської міської ради Черкаської області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи провести без його участі та прийняти законне і обґрунтоване рішення у справі у відповідності до вимог чинного законодавства.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, врахувавши позицію позивачів та їх представника, яка викладена в заяв представника позивачів про розгляд справи без його та позивачів участі, а також позицію представника відповідача, яка викладена у відзиві на позов, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як вбачається з договору дарування будинку від 08 червня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №1511, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прийняли у дар 22/100 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром (норма землекористування не визначена) кв.м. На земельній ділянці розташовані в цілому: один одноповерховий жилий будинок під літерою «А» - стіни цегляні, жилий розмір 152,4 кв.м.; жила прибудова під літ. «а» - цегляна; підвал не жилий під літ. «п/д» - цегляний; огорожа під №1 залізна. В користування обдарованих відходять такі приміщення: 2-1 розміром 5,3 кв.м.; 2-2 розміром 16,1 кв.м.; 2-3 розміром 5,6 кв.м.; 2-4 розміром 8,0 кв.м.; 2-5 розміром 9,8 кв.м.; 2-6 розміром 5,7 кв.м.; 2-7 роміром 3,2 кв.м.; 1/4 частини приміщень І та ІІ розміром 2,1 кв.м.; 1/4 частина підвалу під літ. «п/д»; 1/4 частина огорожі під №1 (а.с.6).

У вказаному договорі зазначено, що договір підписано сторонами в присутності приватного нотаріуса. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність 22/100 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд дарителю ОСОБА_4 , що відчужується, перевірено. Цей договір підлягає реєстрації у Смілянському БТІ.

13 червня 2000 року Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації Управління житлово-комунального господарства Черкаської обласної державної адміністрації зареєстровано за реєстрованим №27-5678 право приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 22/100 частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.6-зворот).

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складений 20 травня 2011 року, власниками 22/100 частки вказаного будинку є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.10-16).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять суд, зокрема, встановити факт, що вищевказаний договір дарування належить ОСОБА_5 і ОСОБА_7 .

При цьому, позивачі стверджують, що у вказаному договорі дарування прізвище позивача ОСОБА_3 зазначено як « ОСОБА_10 », оскільки ОСОБА_3 перебуваючи на день посвідчення договору в зареєстрованому шлюбі з померлим, не змінила паспорт.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Смілянського міського управління юстиції Черкаської області 05 жовтня 2004 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружились 30 грудня 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження в цей же день зроблено запис за №580. Після одруження ОСОБА_6 змінила своє прізвище на « ОСОБА_12 » (а.с.9).

Таким чином, станом на день укладення вищевказаного договору дарування, а саме 08 червня 2000 року, обдарована ОСОБА_6 , внаслідок одруження з ОСОБА_5 30 грудня 1999 року та зміни прізвища на прізвище чоловіка, мала прізвище « ОСОБА_12 ».

При цьому, враховуючи, що приватним нотаріусом, при посвідченні вказаного договору дарування, особи сторін договору були встановлені, суд приходить до висновку, що доводи позивачів про те, що позивач ОСОБА_3 станом на 08 червня 2000 року не змінила паспорт громадянина України, виданого на її ім`я як ОСОБА_6 , в зв`язку зі зміною свого прізвища після одруження з ОСОБА_5 , знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, у даному випадку позивача ОСОБА_3 у договорі дарування від 08 червня 2000 року, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження позивача ОСОБА_3 , зазначеним у її паспорті.

Однак, до матеріалів цивільної справи не додано копії паспорта позивача ОСОБА_3 , що позбавляє суд об`єктивної можливості встановити її прізвище, як станом на день звернення до суду з даним позовом, так і станом на день розгляду справи по суті, а також встановити, що її прізвища у договорі дарування від 08 червня 2000 року та у паспорті на даний час не збігаються.

У відзиві на позов, який надісланий на адресу позивачів, представник відповідача наголошував про відсутність в матеріалах справи копій паспортів позивачів, однак такі зауваження представника відповідача були залишені позивачами та їх представником, яким є адвокат, поза увагою та копій свої паспортів, зокрема, позивача ОСОБА_3 , що, як вбачається з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, є обов`язковою умовою для встановлення факту належності правовстановлюючого документу конкретній особі, у розпорядження суду не надано.

Відповідно до ч.1-4 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, згідно листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності їм правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Однак, як вбачається з позовної заяви, позивачем ОСОБА_3 не зазначено, яке юридичне значення має факт встановлення належності їй правовстановлюючого документу, а саме договору дарування від 08 червня 2000 року, в якому зазначено її дошлюбне прізвище, та яким чином ця обставина позбавляє її можливості реалізувати свої права у передбачені законодавством України способи.

З врахуванням викладено, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог, в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу, відсутні.

Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 04 грудня 2019 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сміла Черкаської області, про що 04 грудня 2019 року складено відповідний актовий запис №847 (а.с.5).

З врахуванням вищевказаних судом обставин, ОСОБА_5 за життя був співвласником 22/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , та після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на частину вказаних 22/100 частин будинковолодіння.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особа, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області 30 грудня 1999 року, батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_5 , про що 16 серпня 1990 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний заспи за №806 (а.с.8).

Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області 30 грудня 1999 року, батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_5 , про що 17 липня 1991 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний заспи за №640 (а.с.8).

Враховуючи, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами, а позивач ОСОБА_3 дружиною ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з листа №49/01-16 від 14 січня 2022 року, наданого Смілянською державною нотаріальною конторою на запит суду, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 до Смілянської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа в Смілянській державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с.53).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68107569 від 14 січня 2022 року, наданої Смілянською державною нотаріальною конторою, інформація за пошуковими параметрами ОСОБА_5 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.54).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 до нотаріальної контори з заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався та спадкова справа не заводилась.

Відповідно до листа №1139/01-16 від 17 вересня 2021 року державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори надано представнику ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_13 , відповідно до поданої копії договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. 08 червня 2000 року за реєстрованим №1511, власниками 22/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Вищевказані 22/100 частки нерухомого майна належить ОСОБА_6 і померлому ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, оскільки в правовстановлювальному документі не визначені їх частки. Тому з поданих документів неможливо визначити склад спадкового майна після смерті ОСОБА_5 . З зв`язку з вищенаведеним, рекомендовано звернутися до суду з відповідними вимогами (а.с.18).

Згідно ст.112 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу квартири), майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу квартири), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Крім того, відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, вказаними статтями ЦК України встановлена презумпція рівності часток осіб у спільній сумісній власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

В матеріалах справи відсутність будь-які відомості щодо домовленостей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про належність кожному з них певної частки у 22/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також рішення суду, яким спростовується рівність їх часток.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що квартира 22/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , частки яких у даному праві є рівними, тобто по 11/100.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із цим, згідно ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №570/997/19 зазначив, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі №640/13903/16-ц (провадження №61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі №266/5267/18 (провадження №61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі №550/1040/16-ц (провадження №61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі №601/2592/18 (провадження №61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі №127/23809/18 (провадження №61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі №361/7518/16-ц (провадження №61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі №464/1663/18 (провадження №61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що на час звернення до суду з даним позовом ОСОБА_5 помер, внаслідок чого, відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, його цивільна правоздатність припинилася, суд приходить до висновку про неможливість визначення права власності на 11/100 часток вищевказаного будинковолодіння за померлою особою.

Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду.

Так, відповідно до ст.71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з встановлених судом обставин, 22/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , належить подружжю ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, з врахуванням подання позивачами документів, які підтверджують належність вказаної частки будинковолодіння подружжю на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що нотаріус не позбавлена можливості, на підставі ст.71 Закону України «Про нотаріат», визначити склад спадкового майна після смерті ОСОБА_5 .

При цьому, суд звертає увагу, що доказів звернення позивача ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про спадщину за законом, до якої додано документи, що свідчать про належність вказаної частки будинковолодіння подружжю на праві спільної сумісної власності, а також надання їй будь-яких роз`яснень нотаріусом, матеріали справи не містять.

Крім того, як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 як шляхом подачі заяви до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, та і шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому, довідка №3445 про реєстрацію місця проживання особи, видана Відділом державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської ради 13 липня 2020 року, відповідно до якої позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , були зареєстровані за однією адресою, жодним чином не підтверджує факт їх проживання за цією адресою разом з спадкодавцем.

Також, відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», згідно якого, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, позивачі та їх представник не врахувала, що вказана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень, може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування.

Таким чином, зверненню до суду з даним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачам нотаріусом свідоцтв про право на спадщину, однак таке питання у позасудовому порядку не вирішувалося, з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 позивачі не зверталися та їм у видачі такого свідоцтва не відмовлено.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог, в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності та припинення права спільної сумісної власності, а також визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом, також відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору, які понесли позивачі при зверненні до суду з даним позовом, слід віднести на її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Терещенко Сергій Іванович, до Смілянської міської ради Черкаської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначення часток в спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Позивач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Позивач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 .

Відповідач Смілянська міська рада Черкаської області, адреса: 20701, Черкаська область, м. Сміла, вул. Незалежності, буд.37, .

Головуючий Т.В. Ігнатенко