КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1280/21
Провадження №2/319/97/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 рокусмт Кам`янка

Куйбишевський районний суду Запорізької області у складі:

головуючого судді Мальованого В.О.

при секретарі Синяковій О.І.

за участі позивача ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ)

представника позивача ОСОБА_2 ( в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд/в`їзд неповнолітньої дитини на/з тимчасово окуповану територію України та за кордон без згоди батька,-

В СТ А Н О В И В:

В судовому засіданні відповідно до ст.268 ЦПК України проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд/в`їзд неповнолітньої дитини на/з тимчасово окуповану територію України та за кордон без згоди батька.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та її дочка є внутрішньо переміщеними особами та фактично проживають у м. Запоріжжя. Батько дитини постійно проживає у м. Сніжне Донецької області. У 2016, 2017, 2019 роках останній надав письмові нотаріально посвідчені згоди на багаторазове тимчасове переміщення вздовж лінії зіткнення, багаторазовий виїзд з території України до Російської Федерації, АР Крим дочки у супроводі матері ОСОБА_1 . Однак, у зв`язку з введенням карантинних обмежень, відповідач фізично не може перетнути державний кордон та надати письмову згоду на перетин кордону дочкою у супроводі позивача, у зв`язку з чим остання змушена звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в позові.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, ч.1 ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", в судове засідання не з"явився. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що не заперечує проти ухвалення рішення з підстав зазначених в позові, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2011 року був розірваний, рішення набуло законної сили .

Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області 17.11.2006.

Позивач ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками від 01.08.2019 № 2302-, № 2302- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Фактично проживають на території м. Запоріжжя за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач працевлаштована на підприємстві АТ Мотор-Січ м. Запоріжжя, працює інженером - конструктором, що підтверджується довідкою товариства № 37 від 08 вересня 2021 року.

ОСОБА_4 відвідує Запорізьку спеціалізовану школу фізичної культури І-ІІІ ступенів № 18 Запорізької міської ради Запорізької області, є ученицею 9 класу, що підтверджується довідкою № 0125/649 від 13.09.2021.

Батько дитини, відповідач по справі, постійно проживає у м. Сніжне Донецької області, що підтверджується копією паспорта відповідача з зазначенням адреси реєстрації, письмовими поясненнями відповідача та поясненнями позивача та її представника, наданими в судовому засіданні.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

На підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Прав перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З пояснень позивача та матеріалів справи слідує, що у 2016 році, 2017 році, 2019 році відповідач надавав письмову нотаріально посвідчену згоду на багаторазове тимчасове переміщення вздовж лінії зіткнення в межах Донецької та Луганської областей (територія проведення операції Об`єднаних сил, на тимчасово окуповану територію України), в`їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї, на багаторазовий тимчасовий виїзд з території України до Російської Федерації, до тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та м. Севастополь своєї дочки ОСОБА_4 у супроводі її матері ОСОБА_1 .

У зв`язку із введенням обмежувальних, карантинних заходів, пов`язаних із розповсюдженням коронавірусної інфекції СОVID-19, відповідач не може перетнути державний кордон/адмінмежі/лінії розмежування в умовах карантину та надати письмову згоду на перетин державного кордону, переміщення вздовж лінії зіткнення в межах Донецької та Луганської областей (територія проведення операції Об`єднаних сил, на тимчасово окуповану територію України), в`їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї, на багаторазовий тимчасовий виїзд з території України до Російської Федерації, до тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та м. Севастополь своєї дочки ОСОБА_4 у супроводі позивачки.

Крім відповідача, батька дитини, у м. Сніжне Донецької області постійно проживають батьки позивачки, дідусь та бабуся дитини з боку матері та батьки відповідача, дідусь та бабуся з боку батька.

Встановлені обмежувальні заходи не дозволяють дитині реалізувати свої права на спілкування, підтримання родинних зв`язків із батьком, близькими родичами, які залишилися на тимчасово непідконтрольній Україні території.

У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно Правил.

Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов`язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (orderpublic), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

П. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Пунктом 3 Порядку в"їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367, в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти громадянами України - за умови пред"явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", а громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57.

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Питання перетинання лінії розмежування у Донецькій та Луганській областях регулюються Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказом першого заступника керівника антитерористичного центру при Службі безпеки України 14.04.2017 року №222ог.

Згідно з пунктами 5.1.1, 5.1,2 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

В силу положень вказаних нормативно-правових актів чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІ та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, місто Сніжне Донецької області визнане тимчасово окупованою територією.

Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати згоду на виїзд та в"їзд дитини від відповідача, оскільки ОСОБА_3 проживає окремо від дитини на тимчасово окупованій території України та у зв`язку із введенням обмежувальних, карантинних заходів, пов`язаних із розповсюдженням коронавірусної інфекції СОVID-19, не може перетнути лінії розмежування в умовах карантину та надати письмову згоду на перетин державного кордону, переміщення вздовж лінії зіткнення в межах Донецької та Луганської областей (територія проведення операції Об`єднаних сил, на тимчасово окуповану територію України), в`їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї, на багаторазовий тимчасовий виїзд з території України до Російської Федерації, до тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та м. Севастополь своєї дочки ОСОБА_4 у супроводі позивача ОСОБА_1 .

Суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України буде сприяти її всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству, а також надасть можливості спілкуватися з батьком та родичами , які проживають на тимчасово окупованій території України.

З урахуванням викладеного, для реалізації прав, свобод та інтересів дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст.ст. 3, 10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 7, 159 СК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд та в`їзд , тимчасове переміщення вздовж лінії зіткнення в межах Донецької та Луганської областей ( території проведення операцій Об`єднаних сил , на тимчасово окуповану територію) , в`їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї , на тимчасовий виїзд з території України до Російської Федерації , до тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та м.Севастополь неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) без дозволу та супроводу батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в будь-який час до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 04 лютого 2022 року .

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача - адвокат Васильєва Оксана Вікторівна, адреса робочого місця: АДРЕСА_3 ,

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя В.О. Мальований