Провадження № 2-о/225/3/2022
Єдиний унікальний номер 225/6671/21
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2022 м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Пузиревської Ю.О.,

представника заявника - адвоката Шкрамада С.А.,

представника заінтересованої особи Дранчак Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби в Донецькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Провадження у справі відкрито 18.10.2021.

На підтвердження заявлених вимог вказав, що він народився у м. Горлівка Донецької області 05.02.1954. Навчався у загальноосвітній шкоді №15 в м. Торецьк Донецької області з 1961 до 1967. З 01.09.1976 до 01.06.1977 навчався у міському професійно-технічному училищі №8 у м. Товмачик Івано-Франківської області за спеціальністю електрозварювальник. З 06.12.1977 по 05.06.1978 навчався у Гірничо-механічній школі «Донецькшахтострой» за професією електрослюсар з автоматизації шахтних машин та механізмів та отримав кваліфікацію IV розраду. З 16.06.1981 по 26.06.1981 навчався за професією кріпильника з ремонту з відривом від виробничого об`єднання «Артемвугілля».

Паспорт громадянина СРСР він отримав у 1977, який був виданий відділом внутрішніх справ Дзержинського виконавчого комітету Донецької області.

На момент проголошення незалежності, 24.08.1991 р., та на момент прийняття Закону України «Про громадянство України», 13.11.1991 р., заявник мешкав у АДРЕСА_1 .

Представник заявника в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги.

Заявник ОСОБА_1 в суді заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зазначив, що він народився у 1954 у м. Горлівка Донецької області. Коли йому виповнилося три роки він разом з батьками переїхали до смт. Південне, та з цього часу він нікуди не виїжджав. Працював він на шахті ім. Гагаріна, десь до 1990. Потім займався випасом корів. Проживав у смт. Південне разом з дружиною та сином, які померли.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення вимог не заперечувала, зазначила, що встановленя юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 є достаньою умовою для набуття заявником громадянства України.

До суду були надані письмові пояснення представника ГУ ДМС України в Донецькій області, в яких зазначено, що з наданих заявником письмових документів не вбачається за можливе підтвердити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991. Стосовно свідків, які можуть підтвердити факт проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, слід зазначити, що свідчення осіб мають юридичну силу виключно, якщо вони будуть допитані в якості свідків при розгляді справи судом, за обов`язковою умовою, що вони документально підтвердять своє проживання на території України на період, що розглядається, та знайомство із заявником. ГУ ДМС у Донецькій області користуючись своїм правом, передбаченим ЦПК, ознайомившись з письмовими доказами, які були надані суду заявником, вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, не підтверджується.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 знає з 1983, проживає по сусідству з ним. Її чоловік знаходиться у дружніх стосунках з ОСОБА_1 . На час розпаду СРСР ОСОБА_1 проживав на території смт. Південне, проживав разом з дружиною і сином.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що її мати була у шлюбі з ОСОБА_1 . Вона знає його з 1978. Дружина ОСОБА_1 померла в 2009. ОСОБА_1 на час розпаду СРСР проживав на території смт. Південне, нікуди не виїжджав.

Суд, заслухав учасників справи, дослідив матеріали справи, доходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 23.02.1954 складено відповідний актовий запис №277, де батьками зазначені: батько- ОСОБА_5 , мати- ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно. (а.с. 9)

З 01.09.1976 по 01.06.1977 ОСОБА_1 навчався в технічному училищі №8 Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією атестату №1243. (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва №1876 Міністерства вугільної промисловості СРСР, виданого на ім`я ОСОБА_1 від 03.06.1978, ОСОБА_1 в період з 06.12.1977 по 05.06.1978 навчався у Гірничо-механічній шкоді комбінат «Донецькшахтострой». (а.с. 10)

26.06.1981 ОСОБА_1 отримав свідоцтво № НОМЕР_2 , про те, що він з 16.06.1981 по 26.06.1981 навчався професії крепільника по ремонту у ВО «Артемвугілля». (а.с. 12).

Згідно довідки Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 08.06.2018, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горлівка Донецької області, місце проживання: АДРЕСА_2 , звертався до Торецького МВ ГУ ДМС України в Донецькій області із заявою щодо видачі паспорту громадянина України. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. (а.с. 13)

Згідно акту №61 про проживання, засвідченого начальником відділу розвитку м. Залізне, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 17.08.1977, фактично проживає з 21.05.2018 по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 14).

Відповідно достатті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу.

Згідно пункту 5 частини 1статті 293 ЦПК України, суд розглядає справи встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі статтею 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Встановлення даного факту заявнику необхідно з метою реалізації права на отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, аналізуючи викладене та дослідив надані докази, суд вважає, що заява про встановлення факту проживання ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки досліджені судом докази підтверджують фактичне проживання ОСОБА_1 як громадянина колишнього СРСР на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Зазначене положення стосується осіб, які визначені в п.2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" - особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 ) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Тобто, встановлення факту постійного проживання особи на території України за станом на 13.11.1991 стосується інших осіб, визначених в п.2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", до кола яких заявник не відноситься, та зазначене є іншою підставою для набуття громадянства України.

З огляду на вказане, заява підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 273, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби в Донецькій області (місцезнаходження: м. Маріуполь, вул. Георгієвська, 30а), про встановлення факту проживання на території України - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В решті вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.01.2022.

Суддя: Є.В. Челюбєєв