Провадження № 22-ц/802/81/22 Категорія: 70 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом.

Покликалась на ті обставини, що на підставі судового наказу, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 18 червня 2019 року, з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 червня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, позивач вказувала, що з часу видачі судового наказу про стягнення аліментів, визначена судом сума аліментів не є достатньою для задоволення повсякденних потреб дитини. Також, з часу видачі зазначеного судового наказу, майновий стан відповідача значно покращився. Зокрема у вересні 2020 року він придбав земельну ділянку площею 0,032 га у с. Боратин Луцького району Волинської області, на якій збудував будинок, у якому наразі проживає. В цей же час відповідач набув у власність автомобіль.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що відповідач, з часу видачі судового наказу про стягнення аліментів на дитину, саме на придбання нерухомого та рухомого майна витратив кошти, сума яких перевищує десятимісячний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, позивач просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 , до 10000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2000 грн щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалено стягувати аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави 908 грн судового збору.

У стягненні понесених позивачем витрат на правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, прийнятим судом без повного з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, збільшивши розмір стягуваних аліментів до 10000 грн щомісячно з подальшою індексацією та стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, не було надано належну правову оцінку встановленим обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам. Зокрема, позивач та її представник вказували, що судом не було взято до уваги ту обставину, що майновий стан відповідача значно поліпшився, що є самостійною підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів до 10000 грн, не враховано матеріальних затрат позивача на потреби дочки, які значно зросли на час звернення до суду з позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 зазначали, що оскаржуване позивачем рішення суду є законним і обґрунтованим та таким, що відповідає насамперед інтересам дитини, а тому просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з часу присудження аліментів на дитину, шляхом видачі судового наказу, матеріальний стан відповідача покращився, а тому існують правові підстави для збільшення розміру аліментів і часткового задоволення позову.

Також, суд вважав такою, що не підлягає задоволенню вимогу позивача про відшкодування їй витрат на правничу допомогу, оскільки останньою не були надані суду попередній розрахунок суми цих витрат, опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та їх вартість.

Такі висновки суду є правильними.

Встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі і мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 червня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, з наявних в матеріалах справи письмових доказів, зміст яких не оспорюється відповідачем ОСОБА_2 , встановлено, що після видачі судом наказу про стягнення з нього аліментів на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки, ним було придбано: земельну ділянку площею 0,032 га, вартістю 11064 грн, в АДРЕСА_1 , на якій зведено житловий будинок, що не прийнятий в експлуатацію, і в якому він проживає, та легковий автомобіль марки «Форд», 2019 року випуску, вартістю 493075 грн (а.с. 4-8, 33-39).

Згідно довідки № 1 від 06 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_2 працює в ТзОВ «БКМ Україна» інженером-конструктором і його дохід за період з 01 лютого 2021 року по 31 липня 2021 року становить 41573 грн 14 коп. (а.с. 44).

З довідки про дохід, виданої Камінь-Каширським об`єднаним управлінням ПФУ у Волинській області, слідує що ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2021 року по 31 липня 2021 року отримав пенсію по інвалідності в сумі 13100 грн (а.с. 43).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обставинами, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів, є: значне покращення матеріального стану, поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті платника аліментів визначених рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 вказувала, що з часу видачі судового наказу про стягнення аліментів на її користь з відповідача ОСОБА_2 покращився його матеріальний стан, а тому існують правові підстави для збільшення розміру присуджених аліментів, що стягуються з останнього на підставі виданого судом наказу за її заявою.

Разом з тим, позивач не надала суду доказів про покращення стану здоров`я відповідача, на що вона покликалась у поданому позові.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольнивши позов частково, дійшов вірного висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів до 2000 грн, які підлягають стягненню на користь позивача на дитину до досягнення нею повноліття.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки місцевого суду, який їх обґрунтовано спростував.

Крім того, судом першої інстанції цілком підставно і обґрунтовано було відмовлено позивачу у відшкодуванні понесених нею судових витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки ОСОБА_1 у своїй позовній заяві не вказала попередній (орієнтовний) розрахунок суми таких витрат, які вона розраховує понести у зв`язку із розглядом справи, та не подала суду жодних доказів про опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом і їх грошову оцінку, як це передбачено ст. ст. 134, 137 ЦПК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не впливають на законність рішення, що оскаржується.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді