У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді, позовну заяву ОСОБА_1 до першого відповідача ОСОБА_2 , другого відповідача ОСОБА_3 та третього відповідача ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за яким вона просить суд: визначити додатковий строк для подачі позивачем ОСОБА_1 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

У 1968 році її матір`ю ОСОБА_6 була отримала на сім`ю із чотирьох чоловік від Ужгородського заводу радіообладнання двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, квартира АДРЕСА_2 , відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» була приватизована та належала на праві приватної спільної сумісної власності гр-м: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Свідоцтво про право власності на вказане житло видано відповідно до рішення Ужгородської міської ради № 17 від 25 лютого 1998 року та записано в реєстрову книгу Ужгородського міжміського бюро технічної реєстрації за № 13898 від 05 червня 1998 року.

У травні 2011 року позивач, разом із донькою ОСОБА_7 , переїхала у місто Ужгород із міста Хмельницький, де проживала до цього часу та оселилася у батьків за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає і по теперішній час. За цією адресою вони з донькою були зареєстровані.

17 лютого 2016 року мати позивача ОСОБА_6 , важко захворівши, склала заповіт НАС 576440, який було посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І., у присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та зареєстровано 17.02.2016 р. у Спадковому реєстрі під № 20. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_6 заповіла позивачу - ОСОБА_1 належну їй 1/5 частку квартири АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , померла, що засвідчено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Після смерті матері, за заявою позивача, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І. було відкрито спадкову справу.

У зв`язку з тим, що позивач вважала, що успадкувала 1/5 частку квартири АДРЕСА_2 автоматично, так як проживала у ній із батьками на момент смерті матері ОСОБА_6 , позивач не займалася оформленням спадщини та отриманням свідоцтва про прийняття спадщини за померлою матір`ю.

Важко переживши смерть дружини, захворів батько позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переніс інфаркт та хворобу нирок, у зв`язку з чим вона була змушена певний період доглядати за ним, проживаючи у вказаній вище квартирі, що явилося однією із причин неприйняття належним чином спадщини. Також, не маючи можливості працевлаштуватися у місті Ужгороді, вона була змушена виїхати на роботу за кордон до Німеччини, де перебувала тривалий період. Це явилося ще однією із причин неприйняття належним чином спадщини, що їй заповіла мати та займатися її оформленням.

Звернувшись у вересні 2020 року до приватного нотаріуса Матей Р.І. із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за померлою матір`ю, вона отримала відмову через пропуск строків на оформлення спадщини, установлених законом.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами загально позовного провадження. Крім того, вищевказаною ухвалою суду, компетентному суду Швейцарії було доручено вручити копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до неї матеріали відповідачам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , а також допитати їх в якості свідків. На час виконання судового доручення провадження у цивільній справі було зупинено.

18.05.2021 року на адресу суду надійшла відповідь компетентного органу Швейцарії за результатами виконання доручення Ужгородського міськрайонного суду згідно ухвали суду від 24.12.2020, але без перекладу.

20.05.2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області вищевказана відповідь була направлена до ТУ ДСА України в Закарпатській області для здійснення перекладу іноземного документу.

09.06.2021 року на адресу Ужгородського міськрайонного суду надійшов переклад відповіді компетентного органу Швейцарії, із якого вбачається, що доручення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до неї матеріали відповідачам: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , а також допит їх в якості свідків було повернуто без виконання.

Однак на адресу суду надійшли заяви відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 із яких вбачається, що останні відмовляються від всіх існуючих та можливих часток у спадщині ОСОБА_5 на користь позивачки - ОСОБА_1 , відтак зазначені заяви свідчать про обізнаність відповідачів про наявність цієї справи в суді та висловлені позицію з приводу предмету спору, відтак суд не вбачає подальших підстав для виконання судового доручення та зупинення провадження у цій справі, оскільки такі дії значно затягують розгляд цієї справи та призводять до невиправданих витрат бюджетних коштів.

За ухвалою від 28.07.2021 року судом було поновлене провадження у цій справі.

За ухвалою від 02.12.2021 року судом було виправлено описку в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2020 року та ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2021, зазначивши за текстом та у резолютивній частині зазначених ухвал у всіх відмінках у якості позивача ОСОБА_1 , а першого відповідача - ОСОБА_5 , замість зазначеного ОСОБА_12 , а першого відповідача ОСОБА_10 . Закрите провадження у цій справі № 308/10192/20 в частині першого відповідача ОСОБА_5 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із його смертю. Закрите підготовче провадження у справі № 308/10192/20 та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений.

Відповідачі у судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про існування цієї справи були судом належним чином повідомлені та мали можливість цікавитися ходом її розгляду та прибути до суду, проте не скористалися такою можливістю.

Судове засідання у справі було призначене на 03.02.2022 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , у віці 76 років, що засвідчено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

За життя їй на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 , яка відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» була приватизована та належала на праві приватної спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_6 , та членам її сім`ї: чоловіку - ОСОБА_5 , дочці - ОСОБА_2 , онучці - ОСОБА_3 , онучці - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим згідно рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів № 17 від 25 лютого 1998 року.

Право власності було зареєстроване у встановленому на той час порядку, що підтверджується записом в реєстрову книгу Ужгородського міжміського бюро технічної реєстрації за № 13898 від 05 червня 1998 року.

За життя, ОСОБА_6 , склала заповіт НАС 576440, який був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І. у присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та зареєстровано 17.02.2016 р. у спадковому реєстрі під № 20. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_6 заповіла позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належну їй частку квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається із довідки Приватного підприємства «Ужгородський Будинковий Сервіс» від 01.04.2016 року № 1159 ОСОБА_1 проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки від 21.09.2020 року № 4246/18-21 Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 18.09.2020 року зареєстровані такі особи: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

23 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте за постановою від 24.09.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність домовленості співвласників або відповідного рішення суду щодо визначення їх часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, в тому числі щодо визначення частки померлої ОСОБА_6 , відтак не вбачалося можливим визначити склад спадкового майна відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат».

Як зазначила позивач у позовній заяві, вона вважала, що успадкувала 1/5 частку квартири АДРЕСА_2 автоматично, так як проживала у ній із батьками на момент смерті матері ОСОБА_6 , позивач не займалася оформленням спадщини та отриманням свідоцтва про прийняття спадщини за померлою матір`ю.

Важко переживши смерть дружини, захворів батько позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переніс інфаркт та хворобу нирок, у зв`язку з чим вона була змушена певний період доглядати за ним, проживаючи у вказаній вище квартирі, що явилося однією із причин неприйняття належним чином спадщини. Також, не маючи можливості працевлаштуватися у місті Ужгороді, вона була змушена виїхати на роботу за кордон до Німеччини, де перебувала тривалий період. Це явилося ще однією із причин неприйняття належним чином спадщини, що їй заповіла мати та вона не займалася її оформленням.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з копії паспорту позивача НОМЕР_2 ОСОБА_1 із 24.05.2011 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно довідок від 01.04.2016 року, від 21.09.2020 року № 4246/18-21 і акту від 07.09.2020 року про фактичне проживання на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована і фактично проживала разом із померлим заповідачем ОСОБА_6 , тобто вважається такою, що прийняла спадщину протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Частинами 1,2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з ч. 2 ст. 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається із правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Ухваливши рішення про відмову в позові, суди не дослідили, чи перевірив нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та відповідно чи вчиняв дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

З урахуванням викладеного суд не вбачає правових підстав для задоволення позову у цій справі через відсутність предмету спору, оскільки позивач ОСОБА_1 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована і фактично проживала разом із померлим заповідачем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вважається такою, що прийняла спадщину протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відсутність спору є підставою для закриття провадження у цій справі у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України з огляду на наступне.

Як зазначено у п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: закриття провадження у справі.

Як зазначено у висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 20.09.2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що у видачі свідоцтва про право спадкування за заповітом їй було відмовлено Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Русланою Іванівною саме через неможливість визначити склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, тобто відсутність домовленості співвласників або відповідного рішення суду щодо визначення їх часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, в тому числі щодо визначення частки померлої ОСОБА_6 , внаслідок чого не вбачалося можливим визначити склад спадкового майна відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», а не через не подання нею заяви про прийняття спадщини у встановлений строк.

У відповідності із статтею 142 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на позивача, оскільки інше не передбачено цією статтею.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Керуючись ст.ст. 260, 255, 256, 353, 354, 355 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження № 2/308/2935/20 у справі № 308/10192/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до першого відповідача ОСОБА_2 , другого відповідача ОСОБА_3 та третього відповідача ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України через відсутність предмету спору.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова