Справа № 758/9829/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Анохіна А.М.,

за участю заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання постанов державного виконавця незаконними та їх скасування, заінтересовані особи - Головне Управління Державної фіскальної служби у м. Києві, старший державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренко Олександр Сергійович,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року скаржник звернувся до суду зі скаргою в якій просить:

-дії старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренка Олександра Сергійовича у виконавчому провадженні № 56738600 під час винесення постанови про арешт майна боржника від 21.04.2020 року та постанови про арешт коштів боржника від 21.04.2020 року визнати незаконними;

-постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренка Олександра Сергійовича у виконавчому провадженні № 56738600 від 21.04.2020 року про арешт майна боржника - скасувати;

-постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренка Олександра Сергійовича у виконавчому провадженні № 56738600 від 21.04.2020 року про арешт коштів боржника - скасувати;

-дії старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренка Олександра Сергійовича у виконавчому провадженні № 57081441 під час винесення постанови про арешт майна боржника від 03.07.2019 року та постанови про арешт коштів боржника від 03.07.2019 року визнати незаконними;

-постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренка Олександра Сергійовича у виконавчому провадженні № 57081441 від 21.04.2020 року про арешт майна боржника - скасувати;

-постанову старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренка Олександра Сергійовича у виконавчому провадженні № 57081441 від 21.04.2020 року про арешт коштів боржника - скасувати.

Обгрунтовуючи скаргу скаржник вказав, що 03.07.2019 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 57081441.

Наступною постановою державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. від 21.04.2020 року накладено арешт на грошові кошти боржника, що знаходяться в банківських установах.

Після цього, 21.04.2020 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 56738600.

Наступною постановою державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. від 21.04.2020 року накладено арешт на грошові кошти боржника, шо знаходяться в банківських установах.

Зазначив, що ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю. ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016, за результатами якої складений акт № 1519/26-15-42- 03-30/ від 29.03.2018.

Вказав, що перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік до ДПІ у Подільському p-ні ГУ ДФС у м. Києві, чим порушив п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 та п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України.

ФОП ОСОБА_1 категорично не погоджуючись з податковими - повідомленнями рішеннями № , № , № , № , № , № від 08.05.2018, акту № 1519/26-15-42-03-30/ від 29.03.2018 та вимоги про сплату боргу від 08.05.2018, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з відповідною заявою, а саме: про визнання недійсним га скасування податкових повідомлень рішень № , № , № , № , № , № , від 08.05.2018, акту № 1519/26-15-42-03-30/ від 29.03.2018 та вимоги про сплату боргу від 08.05.2018.

20 грудня 2018 року, Окружним адміністративним судом відкрите провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08 червня 2021 року повідомленням про погашення (сплату) боргу (недоїмки) ГУ ДПС у м. Києві було повідомлено старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренка О.С. про те, що вимогу № Ф-5169-23 від 06.02.2018 відкликано.

Також, листом 20718/5/26-15-07-09-05-25 від 14.06.2021 року Головним управлінням ДПС у м. Києві зобов`язано старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренка О.С. зупинити виконавче провадження на майно та кошти боржника до остаточного судового рішення.

Проте, на момент подачі даної скарги до суду старший державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренко О.С. жодної виконавчої дії не вчинив, а саме не виніс постанови про зупинення виконавчого провадження, зняття арештів з майна та рахунків ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, просить суд визнати дії державного виконавця по винесенню оскаржених постанов незаконними та скасувати ці постанови.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні.

Скаржник та його представник в судовому засіданні скаргу підтримали у повному обсязі, наполягаючи на її задоволенні з наведених у скарзі підстав.

Заінтересовані особи будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Скаржник та його представник в судовому засіданні наполягали на розгляді скарги за відсутності заінтересованих осіб.

Неявка стягувача, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають розгляду скарги.

Суд, заслухавши скаржника та його представника, дослідивши наявні письмові докази в межах доводів скарги, дійшов до наступного висновку.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю. ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016, за результатами якої складений акт № 1519/26-15-42- 03-30/ від 29.03.2018.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік до ДПІ у Подільському p-ні ГУ ДФС у м. Києві, чим порушив п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 та п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України.

24 липня 2018 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56738600, якою стягнуто з ОСОБА_1 кошти на користь держави у розмірі 94941, 00 грн. Крім того, даною постановою було стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 9494,10 грн.

Крім того, встановлено, що в межах виконавчого провадження № 56738600, державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. 21.04.2020 винесено постанову про арешт коштів боржника, оскільки рішення у самостійному порядку боржником не виконано.

21 квітня 2020 року в межах виконавчого провадження № 56738600, державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 94941,00 грн.

До того ж встановлено, що 13.09.2018 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57081441, якою стягнуто з ОСОБА_1 кошти на користь держави у розмірі 8522,96 грн. Крім того, даною постановою було стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 852,30 грн.

В межах виконавчого провадження № 57081441, державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. 03.07.2019 винесено постанову про арешт коштів боржника, оскільки рішення у самостійному порядку боржником не виконано. Накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 9644,26 грн.

21 квітня 2020 року в межах виконавчого провадження № 57081441, державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренком О.С. винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 8522,96 грн.

Частиною 5 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В обгрунтування визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанов, скаржник посилається на те, що у заяві про відкриття виконавчого провадження представник стягувача не зазначав конкретне майно боржника на яке він просить накласти арешт, державний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови від 21.04.2020 року, якою накладено арешт на все майно боржника без його ідентифікації.

Крім того, на думку скаржника, передчасним є винесення державним виконавцем постанов про накладення арешту на кошти та майно боржника від 21.04.2020 року, оскільки ці постанови винесені в порушення вимог закону винесені ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах.

Вважає, що постанови винесені державним виконавцем з перевищенням меж його повноважень, визначених законом, арешти накладено на грошові кошти у банківських установах порушує його права, оскільки позбавляє його можливості отримувати заробітну плату з карткового рахунку, вносити кошти на погашення кредитних ліній та взагалі працювати, а також впливає на його подальшу кредитну історію.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи вимогу, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.

З поданої скарги вбачається, що рахунок боржника, на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати. На цьому рахунку зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для заробітної плати. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Аналогічна позиція зазначена в Постанові Верховного суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19, яка розглядалась Великою палатою Верховного суду).

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вище викладене, до скарги не було додано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України, які підтверджують факт завершення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням вимоги ГУ ДПС у м. Києві.

Скаржником не надано належних та допустимих доказів, як підставу своїх вимог, саме в тому, що вказаний арешт на його рахунки перешкоджає його діяльності, тому твердження заявника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження підлягає примусовому виконанню в окремому виконавчому провадженні.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Так, згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вбачається зі змісту скарги та доданих до неї документів, скаржником, серед іншого, оскаржуються дії державного виконавця у виконавчих провадженнях ВП 56738600 та ВП 57081441, стосовно стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди, виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», яким надано право сторонам, іншим учасникам та особам оскаржувати постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Тому, аналіз цих норм дає підстави зробити висновок, що з 05.10.2016 розгляд спорів про оскарження постанов державних виконавців про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

У відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Також, як зазначено в ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, оскільки за розгляду скарги не встановлено порушень державним виконавцем прав та інтересів боржника ОСОБА_1 , а процесуальні рішення державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», то підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 131, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання постанов державного виконавця незаконними та їх скасування, заінтересовані особи - Головне Управління Державної фіскальної служби у м. Києві, старший державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренко Олександр Сергійович - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 18.01.2022.

Суддя А.М.Анохін