Номер провадження: 22-ц/813/1170/22
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.

з участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018року, постановленого під головуванням судді Бойчука А.Ю., у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що15 травня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 600 000грн.

15 травня 2008 року в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором про іпотечний кредит між банком та відповідачами був укладений договір поруки.

06 серпня 2008 року між банком та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги,відповідно до якого банк передав всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, за договором поруки та за іпотечним договором Державній іпотечній установі, про що були повідомлені відповідачі.

Оскільки, відповідачем були порушені умови договору про іпотечний кредит, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним договором.

За результатами розгляду вказаної справи, постановою апеляційного суду Одеської області від 31.05.2018 року позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи: основний борг - 523 591,43 грн.; нараховані відсотки - 8 829,33грн. за період з 15.08.2015 по 17.08.2015р. (з врахуванням платежу в сумі 62 000 від 28.01.2016р.).

В зв`язку з тим, що відповідачами судове рішення, що набрало законної сили, виконане не було, а саме заборгованість за договором про іпотечний кредит не погашена, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором в сумі: 311 411,14 грн., з яких: нараховані відсотки за користування кредитом - 161 068,51 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 150 342,63 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018року позов Державної іпотечної установи задоволений. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі: 311 411,14грн., з яких: нараховані відсотки за користування кредитом - 161 068,51 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 150 342,63 грн. Також вирішено питання про судовий збір.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2019 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018року залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , (22.11.2019 року змінила прізвище на ОСОБА_1 ), представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що висновки суду не відповідають обставинам справи, так як позивачем, як зазначено в оскаржуваному рішенні суду вже реалізовано право на пред`явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості, та в рамках виконавчого провадження ОСОБА_2 сплачується заборгованість за договором про іпотечний кредит.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, Державна іпотечна установа зазначає, що заборгованість за договором, який є предметом розгляду вказаної справи, була донорахована до моменту набрання чинності судового рішення, яким засвідчено внесення змін порядку, умов і строків дії договору та на підставі якого виданий виконавчий лист.

В судове засідання, призначене на 19 січня 2022 року представник Державної іпотечної установи, ОСОБА_3 не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином у відповідності до п.п. 1, 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 1-3 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам за наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені на підставі розрахунку вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит є обґрунтованими, оскільки у відповідачів за порушення умов Договору про іпотечний кредит за період з 17.08.2015року по 12.06.2018року наявна заборгованість за кредитним договором, яка складає загальний розмір 311 411,14 грн., та складається з прострочених відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 161 068,51 грн. та пені за прострочення сплати кредитних коштів в розмірі 150 342,63 грн.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення або невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 15 травня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит №40/ІЖ-002.08.1 на суму 600000,00 грн., під 10,9% річних строком до 15 травня 2028 року на придбання квартири (а.с.12-15 т.1).

Відповідно до п. 10.1 договору про іпотечний кредит, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №40/ІЖ-002.08.1між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15 травня 2008 року був укладений договір поруки, умовами якого передбачено, що поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з договором про іпотечний кредит перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо (а.с. 21-23 т.1).

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

06 серпня 2008 року між банком та Державною іпотечною установою укладений договір відступлення права вимоги №1662/08, відповідно до якого Державна іпотечна установа набула всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, за договором поруки та за іпотечним договором (а.с.23-25 т.1).

Відповідно до статті 61 Конституцій України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи основний борг в розмірі 523591,43 грн., нарахованих відсотків в розмірі 8829,33 грн.

Так, вважаючи обґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, суд першої інстанції не врахував, що за постановою апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року була стягнута сума основного боргу в розмірі 523591,43 грн. за тим самим кредитним договором, а тому повторне стягнення заборгованості всупереч положень статті 61 Конституцій України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Вказане стосується й нарахованих відсотків за період з 18.08.2015 року по 12.06.2018 року, які станом на 17.08.2015 року були стягнуті, що залишилося поза увагою суду.

З постанови апеляційного суду Одеської області вбачається, що Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом 01.09.2015 року, в якому просила стягнути заборгованість за договором іпотечного кредиту станом на 17.08.2015 року в сумі 594420,76 грн., з яких - основного боргу 523591,43 грн.; 46289,42 грн. - відсотки за користування кредитом; 23825,75 грн. пені та 11814,17 грн. втрат інфляції.

При цьому позивач, звертаючись до суду з позовом у серпні 2018 року просить стягнути заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі: 311 411,14 грн., з яких: нараховані відсотки за користування кредитом - 161 068,51 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 150 342,63 грн. за період з 18.08.2015 року по 12.06.2018 року.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення відсотківз 18.08.2015 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такий правовий висновок узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, № 127/15672/16-ц від 08.11.2019 року, № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року, № 1519/2-3165/11 від 03.07.2019 року, № 461/10610/13-ц від 10.04.2019 року.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, які позивачем заявлені не були, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після їх стягнення за судовим рішенням, є необґрунтованими, а тому судом безпідставно задоволено позовні вимоги банку у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення позову без задовоення.

Колегія суддів, з урахуванням встановлених обставин прийшла до висновку про те, що оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати суму основного боргу та процентів при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню, колегія суддів вважає, що з Державної іпотечної установипідлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7006,76 грн., понесений ним при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - залишити без задоволення.

Стягнути з Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 34, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 7006 (сім тисяч шість) грн. 76 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07 лютого 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________С.М. Сегеда