Справа №461/9355/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

02 лютого 2022 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Рум`янцева Ю.П.

за участю: представника позивача Астаповича О.В.

третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом адвоката Астаповича Олександра Вікторовича (адреса: 79005, м. Львів, вул. К.Левицького, 6/5а) в інтересах ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), треті особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

адвокат Астапович Олександр Вікторович в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що з часу свого народження він зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Львівській міській раді на праві комунальної власності. На підставі ордеру 1311 від 03.03.1978 ця квартира надана дідові позивача, ОСОБА_6 , як основному квартиронаймачеві. З того часу склад сім`ї, що проживає в квартирі змінився. Наразі зареєстровані в квартирі ОСОБА_3 (позивач); ОСОБА_1 (третя особа); ОСОБА_2 (третя особа); ОСОБА_4 (відповідач); ОСОБА_5 (Відповідач). Позивач вказує, що фактично відповідачі в квартирі не проживають. ОСОБА_4 не проживає з 1999 року, а ОСОБА_5 не проживає з 2001 року. Позивач зазначає, що останні виїхали за межі України, де постійно проживають. Відповідачі не цікавляться квартирою, не несуть витрат по її утриманню, не зберігають своїх особистих речей, не сплачують комунальні послуги. Тобто відповідачі повністю втратили інтерес до вказаного житлового приміщення. Позивач та Треті особи змушені самостійно нести витрати на утримання квартири. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів в даній квартирі перешкоджає йому в повній мірі реалізувати своє право приватизиції майна, а також скористатися правом оформлення субсидії на оплату комунальних послуг. У зв`язку з цим просить позов задоволити.

Представник в судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснивши, що фактично відповідач ОСОБА_4 не проживає у вартирі з 1999 року, а відповідач ОСОБА_5 - з 2001 року. Відповідачі не цікавляться квартирою, не несуть витрат по її утриманню, не зберігають своїх особистих речей, не сплачують комунальні послуги.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, належно були повідомлені про час та місце слухання справи за місцем останнього відомого проживання та на веб-сторінці суду, а тому згідно ст. 223 ЦПК України суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали.

Заслухавши пояснення представника позивача, третіх осіб, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільно процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Львівській міській раді на праві комунальної власності.

Ордер на житло № НОМЕР_2 від 03.03.1978 виданий ОСОБА_6 (а.с.5).

Згідно довідки ЛКП «Старий Львів» №1524 від 06.08.2021 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 (позивач); ОСОБА_1 (третя особа); ОСОБА_2 (третя особа); ОСОБА_4 (відповідач); ОСОБА_5 (Відповідач) (а.с.6).

Згідно актів ЛКП «Старий Львів», затверджених директором ЛКП "Старий Львів", а саме від 21.06.2013, від 12.09.2016, від 21.09.2017, від 25.01.2018, від 26.09.2019, від 11.03.2021, від 10.05.2021, від 02.08.2021 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.7-14).

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 (сусідка) пояснила, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . ОСОБА_4 і її син ОСОБА_5 колись давно були її сусідами, але вони поїхали в Італію на заробітки і близько 20 років вона їх не бачила, в даній квартирі вони не проживають. Підтвердила, що підписувала акти про те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають у квартирі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 (сусідка) пояснила, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Наприкінці 90-х років Мала ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виїхали за кордон і з того часу в даній квартирі не проживають, свідок їх не бачила. Підтвердила, що підписувала акти про те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають у квартирі.

Таким чином, достовірно встановлено, що відповідачі протягом тривалого часу у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживають без поважних причин, не цікавляться квартирою, не несуть витрат по її утриманню, не зберігають своїх особистих речей, не сплачують комунальні послуги.

Дані обставини справи стверджуються доказами, які містяться у матеріалах справи (в т.ч. показами свідків), які не викликають сумніву у їх об`єктивності.

Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом, однак вона по даний час залишається зареєстрованою у цій квартирі, що породжує численні незручності для позивача та створює йому перешкоди у реалізації права власності на квартиру.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд вважає, що реєстрація відповідачів у зазначеній квартирі перешкоджає позивачу у реалізації своїх житлових прав, створює труднощі в оплаті за житлово-комунальні послуги, відтак задоволення судом позову у цілому відновить порушене право позивача на повноцінне користування житлом.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою, знайшли своє ствердження під час розгляду справи, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р.Волоско