РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/2937/21

Провадження № 22-ц/4815/192/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2021 року (ухвалене у складі судді Бучко Т.М.) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості з спадкоємців позичальника,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості з спадкоємців позичальника.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ "Приватбанк", у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24 жовтня 2011 року. Підписавши заяву, між сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .. 4 травня 2020 року була направлена претензія кредитора до Другої рівненської державної нотаріальної контори та 31 липня 2020 року отримана відповідь, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять в тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. Вважає, що спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 11 жовтня 2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно з якою банк пред`явив свої вимоги, але ніяких дій виконано не було. Зазначає, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором від 24 жовтня 2011 року становить 5449,95 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості з спадкоємців позичальника - відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та його об`єму, у межах вартості якого спадкоємці останнього несуть відповідальність перед кредитором.

Не погоджуючись із заочним рішенням місцевого суду, АТ КБ "Приватбанк" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що спадкоємцями, які постійно проживали та були зареєстровані разом із ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Переконаний, що у даній справі до обов`язку банку, як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин про розмір боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а до обов`язків спадкоємців у разі заперечення ними заявлених вимог - доведення розміру своєї відповідальності перед кредитором, а саме розмір майна, яке успадковане спадкоємцем. Тому вважає, що місцевий суд безпідставно поклав обов`язок доведення всіх обставин на позивача. Стверджує, що судом першої інстанції не було встановлено, яке саме спадкове майно (рухоме чи нерухоме) залишилося після смерті померлого позичальника, його вартість та чи покриває вартість спадкового майна розмір заборгованості спадкодавця. Місцевий суд дійсні обставини справи не встановив та не провів ряд дій, які б могли полегшити розгляд справи щодо витребування відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна, зареєстрованого за спадкодавцем.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони в судове засідання не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2011 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, виявивши бажання оформити на своє ім`я платіжну кредитну картку "Універсальна" із кредитним лімітом за платіжною карткою 500 грн., який у подальшому було збільшено до 5000 грн..

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_3 згодний з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 24 жовтня 2011 року заборгованість позичальника ОСОБА_3 перед АТ КБ «Приватбанк» становить 5449,95 грн. та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 11 квітня 2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

На претензію АТ КБ "Приватбанк" вих. №SAMDN9667 від 21 квітня 2020 року Друга Рівненська державна нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа до майна гр. ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , Другою Рівненською державною нотаріальною конторою не заводилася.

11 жовтня 2020 року АТ КБ "Приватбанк" направило відповідачам листи-претензію № SAMDN9667 від 1 жовтня 2020 року з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором № б/н, укладеним 24 жовтня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , в розмірі 5449,95 грн..

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачами вищевказаної претензії щодо кредитних зобов`язань ОСОБА_3 ..

З відповіді Центру надання адміністративних послуг у місті Рівному № 2719/01-14 від 11 червня 2021 року встановлено, що станом на 9 червня 2021 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: ОСОБА_2 , дата реєстрації 19 червня 2013 року; ОСОБА_1 , дата реєстрації 1 квітня 2010 року.

На виконання ухвали місцевого суду, Друга рівненська державна нотаріальна контора листом № 227/01-16 від 4 лютого 2021 року повідомила, що спадкова справа до майна гр. ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , Другою рівненською державною нотаріальною конторою не заводилася (а.с. 84).

У Спадковому реєстрі інформація щодо спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 відсутня, що вбачається із витягу зі Спадкового реєстру № 65137183 від 10 червня 2021 року, який наданий Першою рівненською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали місцевого суду (а.с. 101, 102).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Правовідносини, що виникли між банком та боржником, який помер, після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному ст.1282 ЦК України.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За положеннями ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №489/2924/16-ц.

Однак, зазначені вище норми підлягають застосуванню, за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника.

Обґрунтовуючи вимоги позову, АТ КБ «ПриватБанк» послалося на те, що спадкоємцями, які постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не відмовлялися від спадщини у передбачені законом строки.

Проте позивач не надав належних та допустимих доказів, що відповідачі є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що реєстрація відповідачів та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , не є безумовним доказом, що відповідачі проживали разом із ним та є особами, які відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Отже, реєстрації будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Доказування, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних доказів, що відповідачі є спадкоємцями позичальника і що вони ухиляються від прийняття спадщини та отримання відповідного свідоцтва.

Суд першої інстанції також вірно виходив з того, що спадкоємці відповідають за боргами лише в межах спадкового майна.

Разом з цим, позивачем не доведено про наявність у померлого позичальника будь-якого спадкового майна.

Всупереч процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81, 83 ЦПК України позивач не надав до суду доказів про наявність спадкового майна, у межах вартості якого можливе стягнення за боргами спадкодавця.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що тягар доведення цих обставин покладено на відповідачів, оскільки вони не відповідають наведеним нормам ст.ст. 12, 13, 43, 81, 83 ЦПК України та диспозиції ст. 1282 ЦК України.

Позивач не був позбавлений процесуальної можливості реалізувати свій обов`язок доказування підстав позову за допомогою правового механізму звернення до суду із заявою про витребування доказів, які у нього не перебувають або про забезпечення доказів, що передбачено ст.ст. 83, 84 ЦПК України.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ "ПриватБанк" було зобов`язане довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №306/486/17 (провадження №61-34520св18).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Згаданий у ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства за відсутності процесуальної активності позивача, визначеної приписами ст.ст. 12, 84 ЦПК України, унеможливлює витребування доказів за ініціативою судів першої та апеляційної інстанції.

Такий висновок щодо застосування наведених норм цивільного процесуального права був викладений у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №360/1568/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі №269/263/16-ц, від 04 липня 2019 року у справі №320/5909/16-ц, який суд апеляційної інстанції застосовує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Разом з цим, у ході судового провадження справи, позивач не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, клопотань про витребування доказів не заявляв, як і не надав доказів щодо наявності, обсягу та вартості спадкового майна після померлого ОСОБА_3 , проте мав процесуальну можливість звернутися до суду із таким клопотанням.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з їх недоведеністю.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04 лютого 2022 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.