Головуючий суду 1 інстанції - Булгакова Г.В.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 408/2068/17-ц
Провадження № 22-ц/810/948/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря Савочки К.С.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 27 вересня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Булгакової Г.В.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначив, що 03 квітня 2014 року ОСОБА_2 взяла в борг у позивача кошти в сумі 585 000 грн, що на той час було еквівалентом 50 000,00 доларів США, зі строком повернення до 20 квітня 2014 року про, що склала розписку.

Відповідач свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого, виникла заборгованість щодо повернення позики в розмірі 50 000, 00 доларів США, що на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ складає в сумі 1 348 699, 75 грн.

Крім того, позивач зазначив, що згідно ч. 1 ст. 1050, ч. 2 ст. 625 ЦК України, окрім основного боргу, відповідач також має сплатити три проценти річних від простроченої суми з 20 квітня 2014 року по 10 квітня 2017 року, що складає - 120 385,31 грн.

Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 1 348 699,75 грн, три проценти річних у розмірі 120385, 31 грн; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8000, 00 грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 27 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, посилаючись як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог - відсутність оригіналу боргової розписки, не з`ясував факт обізнаності позивача та його представника щодо її витребування у позивача. Про наявність клопотання представника відповідача адвоката Старовойтова Д.О. про витребування у позивача оригіналу розписки від 04.04.2014 року та ухвали суду про витребування оригіналу розписки, позивач та представник позивача дізналися лише зі змісту оскаржуваного рішення суду.

Суд першої інстанції позбавив позивача в подальшому на захист своїх порушених прав. Оскільки судом першої інстанції не було з`ясовано факт обізнаності позивача та/або його представників щодо витребування оригіналу боргової розписки, судом були неправильно застосовано норми матеріального права. Оригінал боргової розписки складено власноруч відповідачем та знаходиться у позивача.

Суд першої інстанції, не пересвідчившись у доведеності до позивача та його представників про вимогу у поданні до суду оригіналу боргової розписки, визначив таке неподання документ як факт його відсутності взагалі, що є неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , апеляційну скаргу не визнала, просить суд залишити її без задоволення, зазначивши, що фотокопія розписки не містить вказівки, що грошові кошти були отримані відповідачем саме у борг. В апеляційній скарзі зазначено, що станом на момент звернення до суду з позовом відповідач свої зобов`язання не виконала та існує заборгованість боргу в розмірі 1348699 грн, що є еквівалентом 50 000 доларів США. Разом з тим офіційний курс долара США на 18 квітня 2017 року складав 26,81 грн, тому сума основного боргу визначена арифметично невірним підрахунком. Посилається на те, що для обрахунку суми 3% не міг братися день 20.04.2014 року, оскільки включно по цей день згідно фотокопії розписки у відповідачки був строк для виконання.

Відповідач не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що позивач та його представники не були обізнані про ухвалу суду про задоволення клопотання про витребування оригіналу розписки, оскільки копія ухвали суду направлялася судом. Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права є необґрунтованими.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у визначеному законом порядку. Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки повідомлення). Від представника відповідача - ОСОБА_3 на адресу Луганського апеляційного суду надійшла електронною поштою заява про відкладення розгляду справи через хворобу.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представника відповідача, оскільки посилаючись на неможливість явки до суду представник відповідача не додав до заяви доказів, які б підтверджували обставини на які послався у заяві. В судове засідання, яке було призначено на 20 січня 2022 року на 9 год 00 хв представник відповідача не з`явився, розгляд справи було відкладено. Справа на розгляді знаходиться з листопада 2021 року. Розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, а вказані у його заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними, оскільки причини не підтверджені доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на недоведеність позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами факту укладення з відповідачем ОСОБА_2 договору позики від 03 квітня 2014 року в сумі 585 000 грн, про що свідчить відсутність оригіналу договору письмової розписки, яка відповідно до вимоги ст.1047 ЦК є належним та допустимим доказом підтвердження укладення договору позики.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначив , що 03 квітня 2014 року відповідач отримала від позивача 585 000, 00 грн, що є еквівалентом 50 000, 00 доларів США, про, що написала розписку, відповідач зобов`язався повернути суму в строк до 20 квітня 2014 року.

До позовної заяви було додано копію боргової розписки.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 05 квітня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про витребування оригіналу розписки та витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінал боргової розписки від 03 квітня 2014 року.

В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем та його представником копії ухвали суду від 05 квітня 2021 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач був позбавлений можливості подати до суду оригінал розписки. Це не забезпечує дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право відповідача на справедливий суд, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та Конституцією України.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника скаржника про долучення до матеріалів справи оригіналу розписки від 03 квітня 2014 року.

Згідно з статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц).

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно оригіналу розписки від 04 квітня 2014 року ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 585000, 00 грн, що еквівалентно 50 000 доларів США від ОСОБА_1 , грошові кошти зобов`язується повернути 20 квітня 2014 року.

Вказана розписка свідчить про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики від 03 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1 надав позичальнику відповідачу ОСОБА_2 суму позики у розмірі 50 000 доларів США, а остання зобов`язувалася її повернути у повному обсязі 20 квітня 2014 року, однак у строк, встановлений договором позики, відповідач суму позики не повернула. Тобто, є правові підстави для стягнення з відповідача боргу за вказаною розпискою.

Суд першої інстанції не перевіривши, чи отримано позивачем та його представниками ухвала суду про витребування оригіналу розписки дійшов помилкового висновку, щодо фактичної відсутності боргової розписки та відмови у задоволенні заявлених вимог.

Оскільки позивачем надано оригінал розписки, відповідачем та її представником не спростовано належними та допустимими доказами обставини, на які посилається позивач, то колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог.

Разом з тим колегія суддів погоджується із посиланням представника відповідача про те, що позивачем сума основного боргу у сумі 1348 699 грн визначена арифметичним невірним підрахунком.

Станом на 18 квітня 2017 року курс долара США складав 26,8757 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума боргу у розмірі 1 343 785 грн.

Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц вказано, що 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Установивши, що позичальник у визначений строк не повернув позикодавцеві грошові кошти, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача трьох відсотків річних. Разом з тим, позивачем не вірно здійснено розрахунок трьох відсотків річних. Оскільки 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, то на час подання позову сума трьох процентів річних складає 119725, 72 грн.

З урахуванням викладеного, на підставі пунктів 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , заборгованість за договором позики у розмірі 1 343 785 грн та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 21 квітня 2014 року по 10 квітня 2017 року в сумі 119725, 72 грн, а всього1 463 510, 72 грн.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 8000, 00 грн (т.с. 1 а.с.9).

За подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 12000 грн ( т.с.2 а.с.102)

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 19 924, 12грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

по с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 27 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1 343 785 грн та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 21 квітня 2014 року по 10 квітня 2017 року в сумі 119725, 72 грн, а всього - 1 463 510, 72 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації якої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації якого за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19924,12 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 04 лютого 2022 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.В. Кострицький

М.В. Назарова