Провадження № 2/641/505/2022 Справа № 641/4889/21
07 лютого 2022 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Колодяжної І.М.,
за участю секретаря судового засідання - Воробйової А.І.
представника позивача ОСОБА_2
справа № 641/4889/21
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/4889/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради - про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить: усунути перешкоди у здійсненні права власності , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідно до договору купівлі- продажу від 24.12.2019 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мельник Ю.О. позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якій окрім позивача зареєстрований і відповідач. Однак, жодного дня з моменту реєстрації відповідач в даній квартирі не проживав , речей в квартирі не має. Фактично він зареєструвався, щоб отримати посвідку на постійне проживання, так як він громадянин іншої держави. Сторони між собою не спілкуються. Замки у квартирі позивач не змінювала, відповідач не сплачує рахунки за комунальні послуги , станом квартири не цікавиться а позивач не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю.
Ухвалою суду від 29.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, та в той же день направлена учасникам судового розгляду.
Ухвалою суду від 28.09.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Також зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Представник третьої особи, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 грудня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мельник Ю.О., зареєстрованого в реєстрі за № 696.
З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
Згідно копії акту від 24.06.2021 року, складеного начальником житлового кооперативу «Таймир-280» Перовою Ж.М. за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 09 березня 2021 року до 24 червня 2021 року ОСОБА_3 фактично не проживає
Відповідно до листа ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 08.10.2021 за № 6013/119-62/01/12-21 ОСОБА_3 в період з 2019 року по 08.10.2021 року із заявами та скаргами з приводу того, що йому перешкоджають в користуванні житлом, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , до ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області не звертався.
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою, проте протягом десяти місяців там не проживає.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона є матір`ю позивача. Вказує, що її донька ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснила, що відповідач у березні 2021 року попрохав позивача прописати його у вищевказаній квартирі, однак останній ніколи там не проживав та оплату за комунальні послуги ніколи не здійснював. Особистих речей відповідача у квартирі немає. Перешкод у користування квартирою відповідачу ніхто не здійснював.
Таким чином, між сторонами склались житлові правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71,72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.
При тимчасовій відсутності у особи зберігається намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому, при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Вказане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Матеріали справи свідчать про те, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_1 , в якій також зареєстрований відповідач ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 без поважних причин не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше 10 місяців.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280 - 283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради - про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце мешкання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, місце мешкання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, місце знаходження: вул. Плеханівська, 42, м. Харків

Суддя І. М. Колодяжна