Провадження № 2/761/971/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Гончарук К.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Шевчук О.П.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві про виділення в натурі частки спільної часткової власності,

встановив:

Заявник звернувся до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 57/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником іншої 43/100 частини вказаного домоволодіння була ОСОБА_5 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2003 був здійснений поділ спірного домоволодіння та земельної ділянки, виділено ОСОБА_4 57/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а саме:

приміщення № 1.1. - коридор, площею 4,2 кв.м.;

приміщення № 1-2 - комора, площею 3,0 кв.м.;

приміщення № 1-3 - коридор, площею 1,7 кв.м.;

приміщення № 1-4 - кухня, площею 5,4 кв.м.;

приміщення № 1-5 - житлова кімната, площею 17,5 кв.м.;

приміщення № 1-6 - санвузол, площею 3,1 кв.м.;

господарські споруди:

сарай «Б»;

сарай «б»;

сарай «В»;

вбиральня «Г»;

ворота № 1;

хвіртка № 2;

огорожа № 4;

огорожа № 6.

Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 частині земельної ділянки за відповідною лінією розподілу.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду від 24.10.2003 визнано за ОСОБА_4 право власності на 57/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а саме:

приміщення № 1.1. - коридор, площею 4,2 кв.м.;

приміщення № 1-2 - комора, площею 3,0 кв.м.;

приміщення № 1-3 - коридор, площею 1,7 кв.м.;

приміщення № 1-4 - кухня, площею 5,4 кв.м.;

приміщення № 1-5 - житлова кімната, площею 17,5 кв.м.;

приміщення № 1-6 - санвузол, площею 3,1 кв.м.;

господарські споруди:

сарай «Б»;

сарай «б»;

сарай «В»;

вбиральня «Г»;

ворота № 1;

хвіртка № 2;

огорожа № 4;

огорожа № 6.

13.01.204 ОСОБА_5 продала належні їй 43/100 частки домоволодіння відповідачу у справі - ОСОБА_2 .

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просила виділити їй в натурі зі спільної часткової власності 57/100 частки у житловому будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

приміщення № 1.1. - коридор, площею 4,2 кв.м.;

приміщення № 1-2 - комора, площею 3,0 кв.м.;

приміщення № 1-3 - коридор, площею 1,7 кв.м.;

приміщення № 1-4 - кухня, площею 5,4 кв.м.;

приміщення № 1-5 - житлова кімната, площею 17,5 кв.м.;

приміщення № 1-6 - санвузол, площею 3,1 кв.м.;

господарські споруди:

сарай «Б»;

сарай «б»;

сарай «В»;

вбиральня «Г»;

ворота № 1;

хвіртка № 2;

огорожа № 4;

огорожа № 6.

Зобов`язати третю особу внести зміни до Державного земельного кадастру щодо координат поворотних точок меж земельної ділянки, встановленим у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2003.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі через відсутність предмету позову та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2003 та додатковим рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2003 вирішені питання щодо виділу та визнання права власності на частину домоволодіння, яку позивач просить суд виділити їй в натурі. Враховуючи те, що вказаними рішеннями майно було поділено, а за позивачем визнано право власності на її частку, право спільної часткової власності було припинено.

Представник позивача в судовому засіданні проти закриття провадження у справі заперечував, посилаючись на те, що на його думку, вищевказані рішення Шевченківського районного суду м. Києва були про визначення порядку користування домоволодінням, а отже право спільної часткової власності не припинилося.

Представник третьої особи підтримала клопотання представника відповідача, обґрунтовуючи це тим, що питання, які ставляться в позові, вже вирішені відповідними судовими рішеннями, а отже предмет спору - відсутній.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки відповідно до ухваленого Шевченківським районним судом м. Києва 13.10.2003 рішення, був здійснений поділ спірного домоволодіння та земельної ділянки. Виділено ОСОБА_4 57/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а саме:

приміщення № 1.1. - коридор, площею 4,2 кв.м.;

приміщення № 1-2 - комора, площею 3,0 кв.м.;

приміщення № 1-3 - коридор, площею 1,7 кв.м.;

приміщення № 1-4 - кухня, площею 5,4 кв.м.;

приміщення № 1-5 - житлова кімната, площею 17,5 кв.м.;

приміщення № 1-6 - санвузол, площею 3,1 кв.м.;

господарські споруди:

сарай «Б»;

сарай «б»;

сарай «В»;

вбиральня «Г»;

ворота № 1;

хвіртка № 2;

огорожа № 4;

огорожа № 6.

Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 частині земельної ділянки за відповідною лінією розподілу.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду від 24.10.2003 визнано за ОСОБА_4 право власності на 57/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а саме:

приміщення № 1.1. - коридор, площею 4,2 кв.м.;

приміщення № 1-2 - комора, площею 3,0 кв.м.;

приміщення № 1-3 - коридор, площею 1,7 кв.м.;

приміщення № 1-4 - кухня, площею 5,4 кв.м.;

приміщення № 1-5 - житлова кімната, площею 17,5 кв.м.;

приміщення № 1-6 - санвузол, площею 3,1 кв.м.;

господарські споруди:

сарай «Б»;

сарай «б»;

сарай «В»;

вбиральня «Г»;

ворота № 1;

хвіртка № 2;

огорожа № 4;

огорожа № 6.

Враховуючи те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2003 та додатковим рішенням Шевченківського районного суду від 24.10.2003 було здійснено поділ майна, яке належало ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, право спільної часткової власності на це майно припинилося з моменту набрання зазначеними рішеннями законної сили, а отже предмет спору на час пред`явлення позову був відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) висловлено позицію, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надані суду договір на правову допомогу, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представником відповідача надано копії Договору № 27-ф про надання правової допомоги від 22.12.2021 та акт приймання-передачі грошових коштів в розмірі 10000,00 грн.

Суду не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, не подано розрахунків витрат, що підтверджують обсяг та вартість наданих послуг по кожному із видів робіт або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, квитанції до прибуткового касового ордеру чи платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ про сплату коштів.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зі змісту статті 12 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що складовою принципу змагальності сторін є, в тому числі, ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій, який несе кожна сторона.

Враховуючи, що представником відповідача не було надано доказів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг адвокатом та належних доказів понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, суд відмовляє в їх стягненні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі та стягнення витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Провадження у цивільній справі № 761/11114/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві про виділення в натурі частки спільної часткової власності - закрити.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: