Справа № 147/1151/21
Провадження № 2/147/59/22
03 лютого 2022 року смт.Тростянець
Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Натальчук О.А.,
із секретарем Свистун А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що розірвала шлюб з ОСОБА_2 на підставі рішенняТростянецького районного суду Вінницької області від 26.05.2016 р. Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.05.2016 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки стягуються аліменти у розмірі 400 грн. щомісячно, що підлягають індексації, починаючи з 11.04.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням суду, значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Окрім того, в умовах збільшення цін, даної суми недостатньо для матеріального утримання дитини, що ставить ОСОБА_1 в скрутне матеріальне становище, оскільки на даний час вона не працює. Відповідач залишив дочку без належної батьківської уваги , а також не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Він постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, хоча займається підробітками. Позивач самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглянути та виховати неповнолітню доньку, а також виконати усі інші обов`язки, покладені на неї законом. На неодноразові прохання позивачки стосовно допомоги у матеріальному забезпеченні, відповідач не реагує.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.05.2016 р. з 400 грн. до 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексу інфляції. Просила допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайого виконання.
Ухвалою суду від 13.12.2021 р. дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв.
З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.
За час спільного проживання в сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 (а. с.8).
Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.05.2016 р. розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24.02.2015 р. виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, актовий запис №3. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено дошлюбне прізвище ОСОБА_1 (а.с.7).

Окрім того, рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.05.2016 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 400 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 11.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9,10).

З довідки, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради, від 16.09.2021 р. №547-02-32/1 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , 1995 р.н. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Звернувшись до суду, ОСОБА_1 зазначає про те, що ОСОБА_2 залишив без належної батьківської уваги їх спільну дитину, ніяким чином не бере участі в її утриманні та вихованні та не надає належної матеріальної допомоги.

На підтвердження свого матеріального стану зазначила, що не працює, однак знаходиться у пошуках офіційного працевлаштування.

На підтвердження даної обставини ОСОБА_1 долучила до позовної заяви копію реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) з якого вбачається, що вона починаючи з травня 2021 р. не отримує дохід (а.с.11,12).

За змістом статті 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до статей 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статей 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс-13.

В силу частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2021 рік в Україні встановлюються Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік", зокрема на дитину віком від 6 до 18 років: з 01.01.2021 - 2395,00 грн., з 01.07.2021 - 2510,00 грн., з 01.12.2021 - 2618,00 грн.

В свою чергу, прожитковий мінімум, який встановлюються Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік", на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2022 - 2618,00 грн., 01.07.2022 - 2744,00 грн., з 01.12.2022 - 2833,00 грн.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів починаючи з 01 січня 2022 року становить для дітей віком від 6 до 18 років - 1309,00 гривень.

Положеннями статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Отже, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

ОСОБА_1 просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 2016 р. з 400 грн. до 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався наданим йому правом на висловлення своєї позиції по справі та не надав до суду документи про стан його здоров`я, його доходи, наявність у ОСОБА_2 інших дітей чи осіб, які перебувають на його утриманні.

Відповідно до положень ст. ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Разом з тим, суд враховує те, що відповідач зобов`язаний нарівні з позивачем утримувати на належному рівні доньку до досягнення нею повноліття та створювати необхідні умови для її розвитку та життя.

Суд зазначає, що позивачем на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, не дані докази, які підтверджують можливість відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі, тобто у розмірі 2000 грн.

Разом з тим, суд бере до уваги, що з часу постановлення судом рішення від 26.05.2016 р., витрати на утримання дитини значно зросли, а тому визначений судом розмір аліментів в сумі 400 грн. є недостатнім та на даний час є значно нижчим ніж передбачений законодавством мінімум.

Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обов`язок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того суд, при вирішенні спору по суті, враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, враховуючи зазначені позивачем обставини у позові та надані нею докази у їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини, судом визнається необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. з подальшою індексацією щомісячно і до досягнення донькою повноліття.

На думку суду такий розмір аліментів, який перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, забезпечить достатнє утримання дитини обома батьками, і не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище.

Щодо заявленої вимоги позивача в частині стягнення аліментів на її користь в твердій грошовій сумі, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд дійшов такого висновку.

Призначення аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку можливе лише як самостійна вимога або ж як вимога при призначенні аліментів в частці від заробітку (доходу). Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задоволенню не підлягає.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи наведе, стягнення аліментів у зміненому розмірі необхідно здійснити з дати набрання цим рішенням законної сили, а не з моменту звернення позивача до суду, а тому вимога ОСОБА_1 про допуск рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання, до задоволення не підлягає.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 908 грн. в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 263-265, 280, 289 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, стягнутих рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області у справі №147/538/16-ц від 26.05.2016 року.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починоючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Виконавчий лист, виданий Тростянецьким районним судом Вінницької області по справі № 147/538/16-ц, після його повного виконання станом на день набрання даним рішенням законної сили - повернути суду, що його видав.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 03.02.2022 р.

Суддя О.А. Натальчук