Справа № 299/531/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Кекерчень М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради на рішення Виноградівського районного суду від 05 липня 2021 року (у складі судді Рішко Г.І.) за позовом ОСОБА_1 до Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка`Вилоцької селищної ради та директора закладу дошкільної освіти «Веселка» Сотмарі Андреї Тиберіївни, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у лютому 2021 р.

Із урахування заяв про зміну позовних вимог (а.с.54-56, 86-88) просила:

-визнати продовженим на невизначений строк строковий трудовий договір, укладений згідно з наказом від 20.11.2019 р. № 95-к.;

-поновити її на роботі на посаді вихователя Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка`Вилоцької селищної ради;

-стягнути з Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2021 р. по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі з розрахунку 265,35 грн. за один робочий день;

-стягнути з Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог указала, що згідно з наказом №95-к від 20.11.2019 р. «Про призначення на посаду вихователя ОСОБА_1 » вона була призначена на посаду вихователя за строковим трудовим договором на час відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до дати фактичного виходу на роботу ОСОБА_2 із 16.10.2021 р., працювати на 0.9 ст. з неповним педагогічним навантаженням із 02.12.2019 р. у зв`язку із виробничою необхідністю.

ОСОБА_2 вийшла на роботу на початку лютого 2020 р.

Після її виходу на роботу позивачку не звільнили, вона залишилась працювати в іншій групі.

Тоді ж відповідачем було видано наказ від 03.02.2020 р. №20к «Про продовження трудового договору», за яким із нею було продовжено строковий трудовий договір із 03.02.2020 р. по 31.05.2020 р.

Наказом від 31.05.2020 р. №38к «Про продовження трудового договору» було вчергове продовжено строковий трудовий договір із 01.06.2020 р. по 31.12.2020 р.

Наказом від 03.09.2020 р. №67-к «Про довантаження ОСОБА_1 » її довантажено на 0,1 ст. працювати на 0,9 ст. із 07.09.2020 р. по 31.12.2020 р.

31.12.2020 р.їй було видано трудову книжку із записом про звільнення з роботи у зв`язку із закінченням терміну трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України.

Підставою звільнення у трудовій книжці був зазначений наказ №89-к від 31.12.2020 р. Копію наказу про звільнення у день її звільнення вручено не було. Копію цього наказу та інші накази вона отримала у відповідь на подану 27.01.2021 р. заяву.

Вважає, що звільнення із роботи відбулося із порушенням трудового законодавства та прямо пов`язано з її громадською діяльністю як депутата Вилоцької селищної ради.

Рішенням Виноградівського районного суду від 05 липня 2021 р. позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді вихователя Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради Берегівського району.

Стягнуто з Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної радина користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2021 р. по день ухвалення рішення про поновлення на роботі 05.07.2021 р. у розмірі 32 392,05 грн.

Стягнуто з Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради () Берегівського району на користь держави 908 грн. у відшкодуваннясудового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 793,73 грн.

Вилоцький заклад дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради просить скасувати це рішенні і ухвалити нове, який відмовити у задоволенні позову,та стягнути з позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Посилається на неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування положень ч.2 ст. 39-1 КЗпП України, незважаючи на продовження строкового трудового договору та ту обставину, що позивач продовжила працювати після виходу на роботу ОСОБА_2 . Подальше перебування позивача на посаді вихователя суперечить вимогам закону, а її поновлення на роботі за існуючих обставин прямо суперечить чинному законодавству;

-поновлюючи позивача на посаді, відповідач порушуватиме закон, продовжуючи трудові відносини з особою, котра не має права займати відповідну посаду, і, як наслідок, порушують інтереси місцевої громади, що є засновником ДНЗ;

-наказ про звільнення позивача не порушив її права, незважаючи на порядок його прийняття. Її трудовий договір повинен бути припинений у силу вимог закону, позивач не могла розраховувати на продовження роботи після спливу встановлено законом строку.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

На судове засідання, яке відбулося 18 січня 2022 р., усі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 18.01.2022 р. від адвоката Стасюка Ю.П., який представляє інтереси Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради, надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Цього ж дня від адвоката Антала Я.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без їх особистої участі, відтак розгляд цієї справи здійснюється за відсутності сторін.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України проведено без законної підстави, всупереч вимогам трудового законодавства України.

При цьому судом першої було встановлено, що згідно з наказом директора закладу дошкільної освіти (Ясла-Садок) «Веселка» Вилоцької селищної ради від 20.11.2019 р. № 95-к «Про призначення на посаду вихователя ОСОБА_1 » позивачку ОСОБА_1 призначено на посаду вихователя за строковим трудовим договором на час відпустки ОСОБА_2 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до дати фактичного виходу на роботу ОСОБА_2 , з 16.10.2021 р., працювати на 0.9 ст. з неповним педагогічним навантаженням з 02.12.2019 р. в зв`язку із виробничою необхідністю (а.с.9).

Указане призначення також підтверджується записом у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (а.с.8 зворот).

Умовою для закінчення дії строкового трудового договору сторонами визначено фактичний вихід на роботу ОСОБА_2 .

Згідно з поданою заявою та виданим наказом по Вилоцькому ЗДО «Веселка» від 03.02.2020 р. за № 16-к надано дозвіл основному працівнику ОСОБА_2 приступити до роботи на посаду вихователя з 03.02.2020 р. (а.с.115).

Таким чином, у зв`язку з виходом на роботу основного працівника, позивач підлягала звільненню із роботи у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Однак, як встановлено в судовому засіданні в суді першої інстанції і визнано відповідачем ОСОБА_3 як директором Вилоцького закладу дошкільної освіти, 03.02.2020 р. позивача не було звільнено з роботи, а запропоновано працювати у іншій групі, де на той час була вакантна посада.

Оскільки 03.02.2020 р. позивач продовжила виконувати свою роботу на посаді вихователя Вилоцького ЗДО «Веселка», укладений із нею строковий трудовий договір від 02.12.2019 р. відповідно до положень ч.1 ст. 39-1 КЗпП України вважається продовженим на невизначений строк.

Як убачається із матеріалів справи, дія строкового трудового договору, укладеного з позивачем ОСОБА_1 , оформленого наказом директора закладу дошкільної освіти «Веселка» від 20.11.2019 р. № 95-к, продовжувалася декілька разів.

До закінчення строку дії цього договору та в зв`язку з виходом на роботу основного працівника, наказом по Вилоцькому ЗДО «Веселка» від 03.02.2020 року № 20к строк дії трудового договору з позивачкою ОСОБА_1 було продовжено по 31 травня 2020 р. (а.с.10).

У подальшому дія трудового договору продовжена згідно з наказом по Вилоцькому ЗДО «Веселка» від 31.05.2020 р. №38к «Про продовження трудового договору» на період з 01.06.2020 року по 31.12.2020 року працювати на 0,8 ставки (а.с.11)

Наказом від 03.09.2020 р. №67-к «Про довантаження ОСОБА_1 » встановлено довантаження для позивачки на 0,1 ст. працювати на 0,9 ст. з 07.09.2020 року по 31.12.2020 року (а.с.12).

Згідно із заявою від 03.09.2020 р. позивач надала письмову згоду на довантаження на 0,1 ст. працювати на 0,9 ст. з 07.09.2020 року по 31.12.2020 року. У зв`язку з цим наказ відповідача від 03.09.2020 р. №67-к «Про довантаження ОСОБА_1 » суд не може розцінювати як укладений з позивачкою строковий трудовий договір.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.2 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на пiдставi цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Відповідно до п.18 постанови, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) i перевіряти їх відповідність законові.

За загальним правилом трудовий договір повинен укладатися на невизначений строк.

Згідно з положеннями п.2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Строковий трудовий договір відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України укладається лише у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Характер майбутньої роботи в цьому випадку означає, що робота не може бути постійною, а є такою, що виконується протягом певного строку.

Закінчення строку трудового договору тягне його припинення. В останній день роботи працівника має бути видано наказ про його звільнення.

Згідно з ч.1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Строковий трудовий договір вважається переукладеним з дати прийняття працівника на роботу, що вказана у відповідному наказі, виданому на підставі укладеного наступного строкового трудового договору. При цьому проміжок часу між датою звільнення працівника за попереднім строковим договором і датою прийняття на роботу за новим строковим трудовим договором не має суттєвого значення.

У Галузевій угоді між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України рекомендовано органам управління освітою, зареєстрованій Міністерством соціальної політики за №16 від 01.6.2018 р., керівникам закладів та установ освіти обмежити укладення строкових договорів з працівниками з мотивації необхідності його випробування (п. 5.3.7.), а також зазначено, що трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП, вважати такими, що укладені на невизначений строк (п. 5.3.9.).

Згідно з ч.2 ст. 39-1 КЗпП України, трудові договори, переукладені один чи кілька разів, за винятком випадків, передбаченихч. 2 ст. 23 КЗпП, вважаються укладеними на невизначений строк.

У роз`ясненнях, наданих у абзаці третьому п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», вказується: оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) зазначено, що трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як суперечні фактичним обставинам справи та нормам матеріального закону.

Так, в основному доводи апеляційної скарги зводяться до того, що права позивача порушені не були, а поновлюючи позивача на посаді, відповідач порушуватиме закон, продовжуючи трудові відносини з особою,котра не має права займати відповідну посаду, і, як наслідок, порушують інтереси місцевої громади, яка є засновником ДНЗ.

Указані доводи базують на неправильному розумінні відповідачем норм матеріального права.

Матеріалами справи встановлено, що позивача було звільнено з посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, тобто закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

При цьому, відповідач у доводах апеляційної скарги визнає ту обставину, що з позивачем було продовжено строковий трудовий договір і позивач продовжила працювати після виходу на роботу ОСОБА_2 .

Наказом по Вилоцькому ЗДО «Веселка» від 31.12.2020 р. № 89-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено із займаної посади з 31 грудня 2020 р. у зв`язку із закінченням трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.13).

Як підставу для видачі наказу вказано наказ про призначення № 95-к від 20.11.2019 р. по Вилоцькому ЗДО «Веселка».

Однак через те, що дія строкового трудового договору, укладеного з позивачем ОСОБА_1 згідно з наказом від 20.11.2019 р. № 95-к, продовжувалася декілька разів, то згідно зі ст. 39-1 КЗпП України цей договір вважається продовженим на невизначений строк, відтак жодних правових підстав звільняти позивача з підстав визначених п.2 ст.36 КЗпП України відповідач не мав.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що спеціальність «дошкільна освіта» позивачем не здобута, їй не було присвоєно професійну кваліфікацію педагогічного працівника, не має жодного відношення до того, з яких підстав було звільнено позивачку.

Суд першої інстанції у повному обсязі встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний законі вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вилоцького закладу дошкільної освіти «Веселка» Вилоцької селищної ради залишити без задоволення.

2. Рішення Виноградівського районного суду від 05 липня 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повне судове рішення складено 02.02.2022 р.

Судді: