КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/7630/20 Головуючий у І інстанції Кириленко Т.В.
Провадження №22-з/824/156/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу

02 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського апеляційного суду перебувала цивільна справа за апеляційною скаргою Київської міської прокуратури на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року апеляційну скаргу Київської міської прокуратури залишено без задоволення,рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди залишено без змін.

На адресу Київського апеляційного суду 20 грудня 2021 року надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду, оскільки апеляційним судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат, що пов`язані з розглядом справи.

В поданій заяві про ухвалення додаткового рішення суду заявник посилаються на те, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 26600 грн., що підтверджується доказами долученими до заяви, а саме: квитанціями до прибуткового касового ордера №2/11/08 від 18 серпня 2021 року, №1/20/12 від 20 грудня 2021 року, №1/15/12 від 15 грудня 2021 року, №1/23/09 від 23 вересня 2021 року, актом виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2021 року.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу, які пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 26600 грн.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення, з урахуванням доказів наданих суду на підтвердження понесених витрат на правову допомогу вважає, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «»Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинним цивільно-процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положенням ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надав суду: копії квитанцій до прибуткового касового ордера №2/11/08 від 18 серпня 2021 року, №1/20/12 від 20 грудня 2021 року, №1/15/12 від 15 грудня 2021 року, №1/23/09 від 23 вересня 2021 року, акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2021 року.

Натомість, звертаючись до суду з заявою про стягнення витрат на правову допомогу, які понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не підтвердив повноваження адвоката Рогожука С.Л. на представництво інтересів в суді апеляційної інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких можна встановити та перевірити обсяг наданих адвокату Рогожуку С.Л. повноважень. Такими доказами є або договір про надання правової допомоги або ордер, виданий у відповідності до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна копія договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2016 року, однак зі змісту вказаного договору вбачається, що термін дії договору становить три роки, тобто до 16 лютого 2019 року, що свідчить про те, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції повноваження адвоката Рогожука С.Л. згідно договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2016 року припинились у зв`язку із закінченням строку дії договору. Відповідно й ордер серії КС №120305, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2016 року, втратив свою дію у зв`язку із закінченням строку дії договору.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 62, 81, 131, 133, 141, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: