ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/347/22 Справа № 215/5869/20 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Виконавчий комітет Тернівської районної у місті Кривому Розі ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданн, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року, ухваленого суддею Демиденком Ю.Ю. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 29 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю у розмірі 840 800 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він не отримав відповіді від відповідача на своє звернення від 03.04.2019 року вх. №С-287.

У подальшому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка проявилася у неповному розгляді заяви ОСОБА_1 від 03.04.2019 року вх. № С-287 по суті звернення та міститься у листі від 03.04.2019 року, зобов`язано Виконавчий комітет Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради повно та всебічно розглянути заяву позивача від 03.04.2019 року вх. №С-287 та надати на цю заяву обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України.

Оскільки право на інформацію було порушено відповідачем під час виконання ним владних (управлінських) функцій та службових обов`язків, то наслідками цих протиправних дій стало спричинення йому моральної шкоди, яку він оцінює в 840800 грн., вказує, що неправомірна поведінка відповідача переповнює життя позивача негативними емоціями, викликає у нього психологічне напруження у зв`язку з очікуванням законної відповіді.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, обставинам справи, неправильне вирішення питання про відшкодування за рахунок органів держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої йому незаконною (протиправною) бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі заявлені ним позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції визначив хибний предмет позову, а саме відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, тоді, як предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльність, відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 у справі №215/2971/19 та здійснював розгляд справи не об`єктивно та упереджено.

Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону п.3 ч.2 ст.11, ст.ст.1166-1167,1177 ЦК України, ст.ст.2-4,10,18, 183, ч.1-5 ст.263 ЦПК України, ст.ст. 3,56,124 Конституції України, зміст якого не відповідає нормам ст.260 ЦПК України та підлягає скасуванню бо не забезпечує абсолютні фундаментальні конституційні гарантії, затверджує інший правовий порядок відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, протиправним без дійством, надає хибної визначеності виконанню рішення адміністративного суду у справі №215/2971/19 в розумінні ст.ст.140, 144 Конституції України, п.19 ч.1 ст.4 КАСУ моральним втратам, які не забезпечують захист фундаментальних прав на виконання рішення суду, прав на ліквідацію перешкод при здійсненні його прав та законних інтересів після звернення до відповідача, що формує протиправну правозастосовну практику, створює умови диктатури судової влади для використання свого домінуючого положення. Вказує, що в даному випадком доказом заподіяння йому моральної шкоди є Закон - рішення від 30.08.2019 Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Скаржник вважає, що суд відмовився належно провести аналіз наведених ним правових норм, неправильно їх тлумачить, оскільки ухвалив рішення, яке не ґрунтується на засадах верховенства права, що є підставою для його скасування.

Позивач зазначає, що саме рішенням від 30.08.2019 Дніпропетровського окружного адміністративного суду встановлена протиправна бездіяльність відповідача, тобто має місце делікт - правопорушення, за яке має настати цивільна відповідальність, а саме сплата компенсації за спричинення моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач, виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки судом першої інстанції під час судового розгляду справи були у повній мірі з`ясовані всі обставини, які мають значення для справи та виконано усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку з чим рішення у даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

31.12.2021 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача ОСОБА_1 надійшли пояснення на відзив Відповідача на його апеляційну скаргу, який він отримав 16 грудня 2021 року, які колегія суддів не бере до уваги, оскільки їх подано з порушенням норм ч.3 ст.179 ЦПК України, без надання доказів надіслання копії пояснень іншій стороні по справі.

31.12.2021 року на адресу суду апеляційної інстанції від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому останній просить винести ухвалу, якою надати визначеності управлінській функції та зазначити закон, яким керувався суд, постановлюючи ухвалу.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представників відповідача: Бойко О.В. та Сатановську Л.В. , які, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача, просили рішення суду першої інстанції з викладених у відзиві підстав залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Клопотання позивача ОСОБА_1 щодо надання визначеності управлінській функції не підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до положеньЗакону України «Про судоустрій і статус суддів», норм ст.351, 352 ЦПК України, до повноважень суддів апеляційної інстанції належить перегляд судових рішень судів першої інстанції у встановленому процесуальним законом порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до голови виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради Солода В.М. з заявою від 03.04.2019 про реагування у сфері медичного забезпечення ОСОБА_4 (а.с.10). На вказане звернення позивач відповіді не отримав.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виразилась у неповному розгляді заяви (запиту) ОСОБА_1 від 03.04.2019 року вх. № С-287 по суті звернення та міститься у листі від 03.04.2019 року, зобов`язано Виконавчий комітет Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради повно та всебічно розглянути заяву (запит) позивача від 03.04.2019 року вх. №С-287 та надати на цю заяву (запит) обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України, в іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с.3-9).

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 заяву ОСОБА_1 від 03.04.2019 року вх. №С-287 розглянуто відповідачем та надіслано відповідь позивачу ( а.с.24-25).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно донорм ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до норм статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Разом з тим, згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17-ц.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17.

Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради яка виразилась у неповному розгляді заяви (запиту) ОСОБА_1 від 03.04.2019 року за вх.№С-287 по суті звернення та містяться у листі від 03.04.2019.

Зобов`язано Виконавчий комітет Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради повно та всебічно розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 03.04.2019 року за вх.№С-287 та надати на цю заяву (запит) обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування рішення зазначено, що відповідачем - виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради, не було звернуто належної уваги на те, що не всі питання зазначені у заяві (запиті) позивача від 03.04.2019 віднесені до питань медичного характеру та віднесені до повноважень Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг Ради.

Таким чином адміністративний суд, за результатами системного аналізу звернення позивача та наданої за результатами її розгляду відповіді, суд дійшов висновку про те, що виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради не повно розглянута заява (запит) ОСОБА_1 від 03.04.2019 року.

18.09.2019 року на виконання вимог рішення Дніпропетровського адміністративного суду від 30 серпня 2019 року відповідач повторно розглянув його звернення від 03 квітня 2019 та надана на нього відповідь, яка надіслана останньому на вказану у зверненні адресу ОСОБА_1 , що підтверджено копією реєстру витрат конвертів від 24 вересня 2019 року, який був доданий до відзиву на позов та на відзив на апеляційну скаргу.(аю.с.24-26).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог позивача, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.

При цьому колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що невиконанням рішення адміністративного суду від 30.08.2019 року у справі № 215/2971/19, яким встановлена протиправна бездіяльність відповідача, йому не спричинено моральну шкоду, оскільки невиконанням вказаного рішення судом фактично обмежено та заперечено його Конституційне право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірною бездіяльністю відповідача, що виявилася у порушенні правового режиму розгляду його заяви, а внаслідок протиправної бездіяльності відповідача він зазнає моральні втрати, які призвели до позбавлення його можливості реалізувати свої звички і бажання, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження вказаних позивачем обставин, а наявність самого факту визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними є недостатнім у такій категорії справ.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України,Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: