КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В
№ 22-ц/824/649/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/19326/20

19 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника відповідача Таврійського національного університету ім.. В.І. Вернадського адвоката Кузьмича Григорія Васильовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Фролової І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення, в якому з урахуванням уточнень просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №82-к від 04 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий Таврійським національним університетом ім. В.І. Вернадського;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського з 15 березня 2019 року;

- стягнути з Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського на користь ОСОБА_1 судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він з 06 жовтня 2016 року був зарахований на посаду проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків до Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського, згідно Наказу №81-к від 05.10.2016.

В 2017 році, вперше, його було звільнено з роботи, згідно наказу №798-к від 24 листопада 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », але в подальшому, на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 у справі №761/943/18, позивача було поновлено на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків з 04 серпня 2017 року.

В подальшому відповідачем видано Наказ №67 від 17 березня 2020 року, де вказано:«1. Внести зміни до наказу від 15.03.2019 р. №104-к «Про виконання рішення суду», змінивши дату поновлення на роботі ОСОБА_1 , проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків, з 04.08.2017 р. на 31.08.2017 р. … Підстава: Постанова Верховного Суду від 19.02.2020 р. по справі №761/943/18 провадження №61-18378св19.»

15.03.2019 року, тобто на наступний день після ухвалення рішення Шевченківським районним судом міста Києва, він прийшов на роботу за місцем знаходження Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського, та зайшовши до відділу кадрів з вимогою про поновлення на посаді, начальник відділу кадрів повідомила, що допоки університет не отримає з суду оригінал рішення допустити його до виконання посадових обов`язків керівництво заборонило.

26.03.2019 року Шевченківським районним судом у місті Києві було складено повний текст рішення у справі № 761/943/18, яке позивач отримав в цей же день та приїхав з ним до відділу кадрів, але йому вкотре вказали на двері, оскільки повне рішення суду до відповідача ще не надійшло.

З 27.03.2019 року по 15.04. 2019 року позивач перебував на лікарняному, і тільки 16 квітня 2019 року приступив до виконання своїх службових обов`язків, про що повідомив відповідача, шляхом подання до відділу кадрів відповідача Доповідної записки вх.№09101-155 від 16.04.2019 та оригіналів листків непрацездатності Позивача за період з 27 березня 2019 року по 15 квітня 2019 року: від 27.03.2019 серії АДХ № 043667, та від 29.03.2019 серії АДХ № 063385.

З 17.04.2019 року по 26.04.2019 року, згідно листка непрацездатності від 17.04.2019 серії АДХ №563148 позивач перебував на лікуванні.

В подальшому, з 20.05.2019 року по 26.06.2019 року позивач перебував на лікарняному, згідно листків непрацездатності: від 20.05.2019 серія АДХ №631482 та від 03.06.2019 серія АДХ №631483, які був вимушений надавати відповідальним працівникам відділу кадрів у присутності свого адвоката та наряду поліції.

12.08.2019 року у присутності адвоката він намагався зареєструвати у відділі кадрів листки непрацездатності від 17.07.2019 року та від 29.07.2019 року, але йому було відмовлено у реєстрації, тому адвокат визвав наряд патрульної поліції і оформив заяву про адміністративне правопорушення, а листки непрацездатності позивач направив на адресу відповідача рекомендованим листом з описом вкладень.

В період з 17 липня по 18 жовтня 2019 року позивач перебував на лікарняному, згідно листків непрацездатності: від 17.07.2019 серія АДХ №481534; від 29.07.2019 серія АДХ №047070; від 14.08.2019 серія АДХ №157132; від 27.08.2019 серія АДХ №675829; від 11.09.2019 серія АДХ №161694; від 25.09.2019 серія АДХ №378863 та від 09.10.2019 серія АДХ №010293.

21 жовтня 2019 року позивач, після перебування на лікарняному, приступив до виконання службових обов`язків, про що зроблено відповідний запис у «Журналі присутності на роботі проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків ОСОБА_1 ».

Вказував на те, що з 29 травня по 04 червня 2020 року, включно, він безперешкодно виходив на роботу, про що щоденно робились записи у Журналі присутності на роботі, який заведено відповідачем.

04 червня 2020 позивачу було вручено під розпис наказ №82-к від 04.06.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » - «…з 15.03.2019 року, у зв`язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КХпП України п.4 ст.40 КХпП України».

Позивач з вказаним наказом про звільнення не згоден, вважає, що звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, а тому звернувся з вказаним позовом до суду, який просив задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ №82-к від 04.06.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий Таврійським національним університетом ім. В.І. Вернадського.

Поновлено ОСОБА_1 , на роботі на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського з 15 березня 2019 року.

Стягнуто з Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15.03.2019 року по 08.07.2021 року у розмірі 411 326,76 грн.

Стягнуто з Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 21 000,00 грн.

Стягнуто з Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського на користь держави судовий збір у розмірі 5 714,87 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського адвокат Кузьмич Г.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що права позивача жодним чином не були порушені, тому суд дійшов помилкового висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Вказував на те, що позивач здійснив прогул без поважних причин з 15 по 25.03.2019 року, 18.05.2019 року, з 21.10.2019 року по 28.05.2020 року, що підтверджується журналом присутності на роботі за 2019 та 2020 роки, актами від 15.03.2019 року, від 18.03.2019 року, доповідною від 15.03.2019 року, листом від 15.03.2019 року, у зв`язку з чим позивач і був звільнений на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 15.03.2019 року.

Стверджував, що висновок суду про те, що 26.03.2019 року судом у справі № 761/943/18 було складено повний текст рішення, яке позивач отримав в цей же день та приїхав з ним до відділу кадрів, але його повідомили, що повне рішення суду у справі до них не надійшло, ґрунтується на припущеннях, оскільки жодного доказу на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять та суду надано не було.

Також стверджував, що висновок суду про те, що позивач направляв листки непрацездатності на адресу відповідача рекомендованим листом з описом, ґрунтується на припущеннях, так як належні, допустимі, достатні докази цього у матеріалах справи відсутні.

Посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку, що 21.10.2019 року позивач приступив до виконання службових обов`язків, оскільки в журналі відсутній підпис ОСОБА_1 із зазначенням часу його закінчення робочого часу. Крім того, згідно доповідної записки начальника відділу кадрів від 21.10.2019 року, актів про відсутність на роботі від 21.10.2019 року, ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 10 год. 46 хв. до 17 год. 30 хв.

Вказував на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач був відсутній на роботі з поважних причин - за станом здоров`я, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували поважність відсутності на роботі у робочі дні - 15, 18, 19, 20, 21, 22 та 25.03.2019 року, 18.05.2019 року та з 21.10.2019 року по 28.05.2020 року.

Крім того, зазначав, що суд дійшов помилкового висновку, що відповідачем при звільненні позивача за прогул не було дотримано ч. 1 ст. 43 КЗпП України, з огляду на те, що необхідна згода профспілкової організації.

Посилався на те, що суд не урахував, що у період часу з 27.03.2019 року по 30.06.2019 року позивач начебто хворів, при цьому він отримував заробітну плату в Одеському національному політехнічному університеті.

Вказував на те, що суд невірно провів розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд апеляційної інстанції виправити арифметичну помилку, допущену в рішенні суду та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15.03.2019 року по 08.07.2021 року у розмірі 564 067,14 грн., а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Зазначив, що доводи апеляційної скарги він вважає необґрунтованими, безпідставними і надуманими, висновків суду першої інстанції не спростовують.

В судовому засіданні представники відповідача Таврійського національного університету ім.. В.І. - Кузьмич Г.В., Часова Т.О. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , з 06.10.2016 року був зарахований на посаду проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського, згідно наказу №81-к від 05.10.2016 року.

В 2017 році, вперше, позивача було звільнено з роботи, згідно наказу №798-к від 24 листопада 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », але, в подальшому, на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 у справі №761/943/18, позивача було поновлено на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків з 04 серпня 2017 року.

На виконання рішення суду відповідачем видано наказ №104-к від 15.03.2019 року, згідно якого наказано: скасувати наказ від 24.11.2017 року №798-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити позивача на роботі на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків з 04.08.2017 року; виплатити позивачу середній заробіток в межах платежу за один місяць у розмірі 13 052,13 грн.

В подальшому, відповідачем видано наказ №67 від 17 березня 2020 року, де вказано: «1. Внести зміни до наказу від 15.03.2019 року №104-к «Про виконання рішення суду», змінивши дату поновлення на роботі ОСОБА_1 , проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків, з 04.08.2017 року на 31.08.2017 року. Підстава: Постанова Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №761/943/18, провадження №61-18378св19.».

26 березня 2019 року Шевченківським районним судом м. Києва було складено повний текст рішення у справі №761/943/18 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання внести запис до трудової книжки.

З 27 березня по 15 квітня 2019 року позивач перебував на лікарняному, і 16 квітня 2019 року приступив до виконання своїх службових обов`язків, про що повідомив відповідача, шляхом подання до відділу кадрів відповідача Доповідної записки вх. №09101-155 від 16.04.2019 року та оригіналів листків непрацездатності за період з 27 березня 2019 року по 15 квітня 2019 року.

З 17 квітня 2019 року по 26 квітня 2019 року, згідно листка непрацездатності від 17.04.2019 року серії АДХ №563148 позивач знову перебував на лікарняному.

З 20 травня 2019 року по 26 червня 2019 року позивач перебував на лікуванні, згідно листків непрацездатності від 20.05.2019 року серія АДХ №631482 та від 03.06.2019 року серія АДХ №631483.

Листки непрацездатності позивач направив на адресу відповідача рекомендованим листом, з описом.

В період з 17 липня по 18 жовтня 2019 року позивач перебував на лікарняному, згідно листків непрацездатності: від 17.07.2019 року серія АДХ №481534; від 29.07.2019 року серія АДХ №047070; від 14.08.2019 року серія АДХ №157132; від 27.08.2019 року серія АДХ №675829; від 11.09.2019 року серія АДХ №161694; від 25.09.2019 року серія АДХ №378863 та від 09.10.2019року серія АДХ №010293.

21 жовтня 2019 року позивач, після перебування на лікарняному, приступив до виконання службових обов`язків, про що зроблено відповідний запис у «Журналі присутності на роботі проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків ОСОБА_1 ».

В подальшому, т.в.о. ректора відповідача Скакун Ю.В. оголосила позивачеві про звільнення за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України - виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, з 21 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до Шевченківського районного суду м. Києва про поновлення останнього на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та листкам непрацездатності з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання (справа №761/44586/19).

З 29 травня по 04 червня 2020 року, включно, ОСОБА_1 був присутній на роботі, про що щоденно робились записи у Журналі присутності на роботі, який заведено відповідачем.

04 червня 2020 року позивачу було вручено під підпис наказ №82-к від 04.06.2020 року, згідно якого звільнено ОСОБА_1 з роботи з 15.03.2019 року у зв`язку з прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підстава: акти про відсутність на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, оскільки його звільнення здійснено з порушенням вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14.03.2019 року, Таврійський національний університет імені В.І. Вернадського видав наказ від 15.03.2019 року № 104-к, згідно якого, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді проректора науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків з 04.08.2017 року.

З наказом від 15.03.2019 року № 104-к ОСОБА_1 ознайомлений 26 березня 2019 року (а.с. 125 том 1).

Згідно наказу Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського від 04.06.2020 року № 82-к, ОСОБА_1 звільнено з роботи з 15.03.2019 року, у зв`язку з прогулом без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. У наказі, зокрема, зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 був поновлений на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського із 31.08.2017 року. Дане рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення платежу за один місяць підлягало негайному виконанню. Адміністрацією Університету рішення суду в указаній частині було виконано, видано наказ від 15.03.2019 року № 104-к «Про виконання рішення суду», та ОСОБА_1 був поновлений на роботі на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків з 31.08.2017 року. Але, ОСОБА_1 до виконання своїх обов`язків не приступив: 15.03.2019 року, 18.03.2019 року, 19.03.2019 року, 20.03.2019 року, 21.03.2019 року, 22.03.2019 року, 25.03.2019 року; 08.04.2019 року, 09.04.2019 року, 10.04.2019 року, 11.04.2019 року, 12.04.2019 року, 15.04.2019 року; 18.05.2019 року, та з 21.10.2019 року по 28.05.2020 року, чим скоїв прогул без поважних причин, надати конкретне пояснення, по датам, причинам поважності його відсутності в цей період на роботі відмовився, надавши лише неконкретні щодо цього пояснення.

Таким чином, з 15.03.2019 року по 25.03.2019 року позивач був відсутній на робочому місці з поважних причин, оскільки із наказом про поновлення на роботі, його було ознайомлено лише 26.03.2019 року. Докази про те, що відповідач вживав заходи для ознайомлення позивача з наказом про поновлення на роботі до 26.03.2019 року, проте він відмовився, матеріали справи не містять.

З 27.03.2019 року по 15 квітня 2019 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності: від 27.03 2019 року Серія АДХ № 043667, від 15.04.2019 року Серіях АДХ № 063385.

Таким чином, 08.04.2019 року, 09.04.2019 року, 10.04.2019 року, 11.04.2019 року, 12.04.2019 року, 15.04.2019 року позивач був відсутній на робочому місці з поважних причин, оскільки перебував на лікарняному.

Згідно довідки Державного закладу «Всеукраїнського клінічного медико-реабілітаційного кардіохірургічного центру Міністерства охорони здоров`я» від 20.05.2019 року, ОСОБА_1 з 02.05.2019 року по 17.05.2019 року перебував на лікуванні в І к/відділенні ВКМРКЦ МОЗ України (а.с. 128 том 1).

Згідно наказу Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського від 18 січня 2019 року № 12-ОД, перенесено для працівників, які працюють за п`ятиденним робочим тижнем робочий день з: вівторка 30.04.2019 року на суботу 13.04.2019 року; п`ятниці 10.05.2019 року на суботу 18.05.2019 року; понеділка 30.12.2019 року на суботу 21.12.2019 року; вівторка 31.12.2019 року на суботу 28.12.2019 року. Пунктом 2 вказаного наказу визначено, що працівники, які перебуватимуть 30.04.2019; 10.05.2019; 3012.2019 та 31.12.2019 у відпустці або будуть відсутні у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, мають працювати відповідно до встановленого графіка робочого часу, тобто дні: 13.04.2018; 21.12.2018; 28.12.2018 для них мають бути робочими (а.с. 131 том 1).

Враховуючи зазначене, підстави вважати 18.05.2019 року робочим днем для позивача відсутні, а відтак і відсутні підстави стверджувати про вчинення 18.05.2019 року позивачем прогулу.

Щодо відсутності позивача на робочому місці у період з 21.10.2019 року по 28.05.2020 року, позивач вказував на те, що 21.10.2019 року т.в.о. ректора відповідача Скакун Ю.В. оголосила позивачеві про звільнення за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України - виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, з 21 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до Шевченківського районного суду м. Києва про поновлення останнього на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та листкам непрацездатності з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання (справа №761/44586/19) і лише 28.05.2020 року в судовому засіданні в Шевченківському районному суді міста Києва під час розгляду справи 761/44586/19, представник відповідача повідомив про те, що позивача не звільняли з займаної посади.

Відповідачем вказані обставини жодним доказом не спростовані, у Шевченківському районному суді міста Києва дійсно перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, треті особи: Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України, ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по час поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та листкам непрацездатності з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком, з яким позивач звернувся до суду 15.11.2019 року.

Враховуючи викладене, відсутність позивача на робочому місці у період з 21.10.2019 року по 28.05.2020 року була з поважних причин, оскільки фактично він вважав, що його було звільнено з посади з 21.10.2019 року за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке він вважав незаконним у зв`язку з чим і звернувся 15.11.2019 року до суду з позовом за захистом своїх трудових прав.

Таким чином, встановивши, що позивач був відсутній на робочому місці, у вказані в наказі про звільнення дати (періоди) від 04 червня 2020 року № 82-к, з поважних причин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у Таврійського національного університеті ім. В.І. Вернадського були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з 15.03.2019 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач є головою Первинної профспілки Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, легалізовано 25.06.2019 року шляхом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач не звертався до Первинної профспілки Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського щодо отримання попередньої згоди на розірвання трудового договору з підстав передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому відповідачем було порушено вимоги ч. 1 ст. 43 КЗпП України.

Крім того, відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Звільняючи позивача з 15.03.2019 року наказом від 04.06.2020 року, відповідачем порушено строки для застосування дисциплінарного стягнення.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому наявні підстави для визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення позивача на роботі.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач здійснив прогул без поважних причин з 15 по 25.03.2019 року, 18.05.2019 року, з 21.10.2019 року по 28.05.2020 року, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.

Крім того, колегія суддів зауважує, що саме на роботодавця покладено обов`язок доказування, що працівник був звільнений з дотриманням вимог трудового законодавства.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Встановивши, що позивач був звільнений з порушенням норм трудового законодавства, врахувавши положення ст. 235 КЗпП України, Постанову Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. за № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», довідку про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 № 09-02-753 від 07 липня 2021 року, за два останні місяці перед звільненням, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 411 326,76 грн. ( 89,38 грн. х 577 роб. дні (4 602 роб. год.)).

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначав про те, що суд невірно провів розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак доводів про те, в чому саме полягає помилковість розрахунку, проведеного судом, представник відповідача не зазначив, власного розрахунку не надав, зазначивши в поясненнях лише те, що відповідач вважає звільнення законним, та просить рішення скасувати в повному обсязі. При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу про арифметичну помилку у розрахунку, оскільки позивач не звертався до суду першої інстанції з заявою про її виправлення та не подавав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо звільнення позивача з порушенням норм трудового законодавства, тому відхиляються колегією суддів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, надав належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалив законне й обґрунтоване рішення, тому подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача Таврійського національного університету ім.. В.І. Вернадського адвоката Кузьмича Григорія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Головуючий: Судді: