УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на бездіяльність державного виконавця,

встановив:

Заявник звернувся до суду із вказаною скаргою. Свої вимоги обґрунтував тим, що він являється власником ј частини квартири АДРЕСА_1 , якою спільно володіє з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В червні 2021 року заявник звернувся до нотаріуса з метою підготовки документів для здійснення правочину щодо його частки нерухомого майна у спільній сумісній власності та йому стало відомо, що за інформацією від 30.06.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт та заборону відчуження, на підставі постанови державного виконавця Відділу державної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні від 24.01.2012 року. ОСОБА_1 звернувся до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з вимогою про скасування арешту, але йому повідомили, що вчинити дії щодо зняття арешту не можливо через завершення виконавчого провадження та його знищення. Письмову відповідь на звернення ОСОБА_1 надано не було. Таким чином, при завершенні виконавчого провадження, державним виконавцем не в повному обсязі вчинені дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та не знято арешт, накладений постановою державного виконавця. Заявник вважає зазначені дії державних виконавців не правомірними, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства України, що призвели до порушення законних прав боржника в частині розпорядження власним майном, гарантій прав власності. З відомостей, наданий державним виконавцем з Реєстру виконавчих проваджень вбачається, що державним виконавцем Пхіденко О.С. звернуто стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , при виконанні виконавчого листа 2-1150/11 від 16.01.2012 року, виданого Суворовським районним судом, про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» у розмірі 22920,25 грн. Вказана сума погашена, а рішення суду виконано в повному обсязі, тому державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження 12.06.2014 року. Крім того, обтяження накладено державним виконавцем на майно ОСОБА_1 без зазначення його частки, в відомостях з Реєстру зазначена вказана частка 1/1, однак, квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що порушує права власності всіх співвласників майна. У зв`язку з викладеним, заявник просить визнати протиправною бездіяльність державних виконавців при невинесенні постанови про зняття арешту з майна та зняти арешт, обтяження з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 (ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), накладений постановою державного виконавця Відділу державної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні (після перейменування - Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) від 24.01.2012 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером: 12086905 та за номером: 195734 від 31.03.2013 року, внесеним з відкриттям розділу державним реєстратором Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні Шейхудіновим Ю.М.

Ухвалою суду від 12.10.2021 року прийнято до розгляду скаргу.

Ухвалою суду від 10.12.2021 року замінено заінтересовану особу Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник заінтересованої особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Згідно ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 07.12.2012 року, виданого Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №233731 від 31.01.2013 року.

З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №263671765 від 30.06.2021 року на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт та заборону відчуження за реєстраційним номером обтяження 12086905 від 24.01.2012 року та за номером 195734 від 31.03.2013 року, внесеним з відкриттям розділу державним реєстратором Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні Шейхудіновим Ю.М.

Згідно інформації про виконавче провадження 12.06.2014 року державним виконавцем прийнято рішення про закінчення зазначеного виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

У відповідності до ст.19 Конституції України, суд зобов`язаний діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Виконавче провадження закрито на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

У відповідності до ч.1 та ч.3, ч.10 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Також, згідно з ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 ст.321 ЦК передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У зв`язку зі закінченням та знищенням виконавчого провадження в рамках якого було накладено арешт та обтяження на все майно позивача, суд вважає, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна, та бере до уваги той факт, що у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження державний виконавець позбавлений можливості винести відповідну постанову про скасування арешту.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.260, 447-453 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державних виконавців при невинесенні постанови про зняття арешту з майна та зняти арешт, обтяження з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 (ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), накладений постановою державного виконавця Відділу державної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні (після перейменування - Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) від 24.01.2012 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером: 12086905 та за номером: 195734 від 31.03.2013 року, внесеним з відкриттям розділу державним реєстратором Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні Шейхудіновим Ю.М.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: С.І.Майдан