Справа №442/8898/21
Провадження №2/442/198/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 21 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Цимбалюк Г.В., зареєстрованим в реєстрі за №452 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №5223464 від 21 червня 2013 року. Як вбачається з Будинкової книги у вищевказаній квартирі, зокрема зареєстрований його син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( зареєстрований з 07 серпня 2013 року). Однак, відповідно до Акту №114 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 26 липня 2021 року та Акту № 204 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 27 жовтня 2021 року, складених комісією в складі представників КП «Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, Адзима Г.М., ОСОБА_3 , за участю сусідів ОСОБА_4 (з кв. АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (з кв. АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 (з кв. АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 , зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , проте за вказаною адресою не проживає з 2013 року і по час обстеження. Ніякої участі в утриманні житла не приймає. Особистих речей та (або) речей повсякденного використання зазначеного громадянина не виявлено, спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне проживання вказаної особи за цією адресою також немає. При цьому, фактично у вищевказаній квартирі відповідач не проживає вже близько 10 (десяти) років і за весь цей час і по сьогодні жодного разу за місцем реєстрації він не появлявся. Поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Будь-які домовленості або офіційні договори, угоди між ним, як власником житла та відповідачем відсутні. Крім того, ніякого інтересу до свого колишнього житла відповідач не проявляє, участі у спільному побуті не бере та будь-яких витрат по утриманню квартири АДРЕСА_1 чи сплаті комунальних послуг відповідач не несе. Факт реєстрації відповідача у квартирі створює йому перешкоди в реалізації права власності на належну йому квартиру, зокрема порушує його право вільно користуватися та розпоряджатися згаданою квартирою. Також, це завдає йому значні матеріальні збитки, оскільки обчислення та нарахування комунальних послуг здійснюється в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а також перешкоджає йому отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг, так як для її призначення враховуються його доходи, хоча він участі у витратах на квартиру не брав. Більше того, відповідач має численні грошові заборгованості на значні суми перед банками за невиконання умов кредитних договорів. Крім того, вищевказана ситуація негативно впливає на стан його здоров`я, створює йому душевні хвилювання, впливає на репутацію його сім`ї перед іншими родичами та сусідами. Його вимоги про

добровільне зняття з реєстрації відповідач довгий час ігнорував, а пізніше він взагалі втратив будь-який зв`язок з ним. Зазначені обставини перешкоджають йому вільно користуватися його приватною власністю, а тому у нього виникла необхідність звернутися до суду.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак від нього поступила заява, в якій він просить проводити розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання. Керуючись ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положення ст.3 Сімейного кодексу України зазначено, що сім`ю складають особи, які спільно, проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Стаття 10 Житлового Кодексу України визначає, громадяни зобов`язані використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економічно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Згідно ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність з зобов`язаннями, що випливають з договору найму.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року від 17.07.1997 №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю іолєю, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд».

У відповідності до ст.3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майномВважаю, що ОСОБА_7 підлягає зняттю з реєстраційного обліку в моєму житловому будинку.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року місце проживання фізичної особи в Україні підлягає реєстрації. Підставою для реєстрації місця проживання заявника може бути ордер на житло, свідоцтво про право власності на житло, договір оренди житла, тощо); у разі відсутності зазначених документів згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника.

У відповідності до змісту ст.7 Закону України Про свободу пересування га вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

В той же час відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання» №35 від 16.01.2003 року місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України.

В свою чергу, згідно ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Вищезазначені строки зазначені в ст.71 ЖК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається із Договору купівлі-продажу квартири від 21.06.2013р., ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру під номером АДРЕСА_1 ( право приватної особистої власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права

власності, сформованим 21.06.2013р. державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Цимбалюк Г.В., номер запису про право власності: 1393767, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6.

Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується Актами за №114 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 26 липня 2021 року та Акту № 204 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 27 жовтня 2021 року, складених комісією в складі представників КП «Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, Адзима Г.М., ОСОБА_3 , за участю сусідів ОСОБА_4 (з кв. АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (з кв. АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 (з кв. АДРЕСА_4 ) ОСОБА_2 , зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , проте, за вказаною адресою не проживає з 2013 року і по час обстеження, ніякої участі в утриманні житла не приймає, собистих речей та (або) речей повсякденного використання зазначеного громадянина не виявлено, спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне проживання вказаної особи за цією адресою також немає.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні позивача підлягають до задоволення, оскільки хоча відповідач ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_5 , однак фактично по даній адресі не проживає з 2013 року, особистих речей та майна в будинку немає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останній немає, що створює для позивача незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законно.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 280, 284, 354ЦПК України, ст.319, 405 ЦК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір», суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь позивача ОСОБА_1 , сплачені ним при поданні позову до суду, тобто судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий.

Суддя Гарасимків Л.І.