КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/6222/21 головуючий у І інстанції: Якимець О.І. провадження 22-ц/824/2192/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що на даний час шлюбні відносини між нею та ОСОБА_1 фактично припинились. Шлюб має формальний характер. Спільного господарства не ведуть. Від шлюбних відносин у сторін народилась дочка, яка проживає із матір`ю. Відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється та жодної домовленості з цього питання між сторонами не досягнуто.

Згоди щодо визначення місцяпроживання дитини також не досягнуто.

Просила розірвати шлюб, який укладений між сторонами, визначити місце проживання дитини з матерію, стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх вдів заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року позов задоволено .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення аліментів ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував того, що ним сплачується кредит за квартиру, в якій мешкає позивачка разом із дитиною, що на його думку має бути враховано при визначенні розміру аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

ОСОБА_1 за вказаною ним в апеляційній скарзі адресою, у відповідності до зворотного повідомлення, відсутній.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Отже, відсутність у особи, яка подала апеляційну скаргу, інших засобів зв`яжу та відсутність відповідача за зазначеною ним в апеляційній скарзі адресою слід розцінювати як належне повідомлення.

Варто зауважити, що зв`язатись із апелянтом за допомогою вказаного ним номеру телефону не вдалось, а у зв`язку з відсутність ОСОБА_1 за вказаною ним в апеляційній скарзі адресою, останній був повідомлений шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Київського апеляційного суду.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача існує батьківський обов`язок утримувати дитину, обставин, які б унеможливлювали його виконання не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обстаивни: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів приходить до висновку, що визначаючи розмір аліментів, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення аліментів із відповідача в розмірі ј частки його доходу, із врахуванням вимог зазначених ст.182 СК України.

Встановивши ту обставину, що в сторін є неповнолітні діти, які проживають з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини.

Відповідач погоджується із своїм обов`язком, щодо утримання дітей, при цьому вважає, що розмір аліментів визначений судом першої інстанції є надмірним, з чим колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Встановлено загальновідомі обставини, які не потребують доказування, а саме те, що ОСОБА_2 витрачає кошти необхідні для дитини на харчування, на проїзд до навчального закладу, купівлю одягу, придбання підручників, зошитів, канцелярських товарів та інше приладдя для навчання, на забезпечення дозвілля дитини, оздоровлення та відпочинку.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач є працездатним чоловіком, доказів, які б вказували на наявність вад здоров`я, які б обмежували можливості працювати матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів того, що має скрутне матеріальне становище, а тому підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в необхідному для цього розмірі немає.

Посилання відповідача на те, що він виплачує кредит, а тому позбавлений можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі, колегія суддів відхиляє, оскільки вказан обставина не звільняє батька від обов`язку утримувати дитину.

Доводи з приводу того, що відповідач передав у користування ОСОБА_2 квартиру в рахунок сплати аліментів не підтверджені належними доказами, а останньою вказана обставина не зазначалась.

При цьому, добровільна передача квартири у користування позивачки, жодним чином не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку утримання його дитини та відповідно скасуванню рішення суду в частині стягнення аліментів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що сторони не позбавлені можливості узгодити сплату аліментів, на стадії виконання рішення, зокрема, щодо врахування передачі квартири в рахунок сплати аліментів, на що посилається відповідач.

Крім того, варто зауважити, що відповідач в апеляційній скарзі ставить вимоги, щодо визначення аліментів в твердій грошовій сумі, попри те, що позовні вимоги, щодо стягнення аліментів заявлені у частці від доходу батька, що свідчить про невідповідність вимог апеляційної скарги позовним вимогам, а тому вони не можуть бути розглянуті апеляційним судом відповідно до ч.6 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «01» лютого 2022 року.

Головуючий

Судді: