П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 367/1024/20

Номер провадження № 22-ц/824/1206/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я.В., Невідомої Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Саранюк Л. П., у справі за позовом Університету державної фіскальної служби України до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року Університет державної фіскальної служби України звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , з урахуванням подальших уточнень, про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за Академією державної фіскальної служби України, правонаступником якої є Університет державної фіскальної служби України.

Власником квартири АДРЕСА_1 у вищевказаному будинку є ОСОБА_2 , який отримує житлово-комунальні послуги: постачання та розподіл електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами, управління багатоквартирним будинком, тощо.

Позивач зазначає, що між ним та ПАТ «Київобленерго» щорічно укладаються договори про закупівлю електричної енергії у визначеній кількості кВТ/год. Договір щодо відшкодування витрат з надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії, управління багатоквартирним будинком, між позивачем та відповідачем не укладався. Таким чином, до укладення відповідачем договору з ПАТ «Київобленерго», він зобов`язаний відшкодовувати надані послуги з енергопостачання позивачу. Несплата відповідачем коштів за визначеними у договорі зобов`язань, завдає матеріальної шкоди у вигляді втрати бюджетних коштів.

Позивач зазначає, що тарифи на електроенергію встановлювались відповідно до Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню № 497 від 23 квітня 2012 року та № 220 від 26 лютого 2015 року. Разом з тим, відповідач не в повному обсязі сплачує кошти за електроенергію, у зв`язку з чим, за період з березня 2015 року по серпень 2020 року у нього утворилась заборгованість.

З метою досудового врегулювання спору між сторонами, позивачем на адресу відповідача направлено претензію про необхідність погашення заборгованості, яка виконана не була.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2021 року (а.с. 171-175) позов Університету державної фіскальної служби України, задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Університету державної фіскальної служби України борг за електропостачання у сумі 25 797 грн. 41 коп. та судовий збір у сумі 1 051 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 08 вересня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Університет отримує електроенергію за одним тарифом, а вимагає відшкодування від власників квартир за більшим тарифом, тобто отримує прибуток за постачання електроенергії. Разом з тим, Університет не є виробником та постачальником електроенергії, а тому, не має права отримувати прибутки від такої діяльності без отримання ліцензії, яка у останнього, відсутня.

На думку скаржника, розрахунок тарифів наданий позивачем, є лише його припущенням.

Так, в рамках розгляду даної справи відповідачем надано до суду платіжні доручення про сплату спожитої електричної енергії за тарифами, встановленими відповідними Постановами НКРЕ, в тому числі, й Постановами № 497 та № 220. Разом з тим, згідно здійсненого скаржником розрахунку по сплаті послуг по електропостачанню, станом на 03 липня 2021 року у нього існує переплата у розмірі 455 грн. 69 коп. Проте вказаний розрахунок судом не було долучено до матеріалів справи.

Крім того, на думку скаржника, відсутність прямих договір з постачальником, виникло з вини Університету.

На думку скаржника, Університет звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності, у зв`язку з чим, не має права вимагати стягнення заборгованості поза межами трирічного строку позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 у якому проживає відповідач. Тарифи на електроенергію у вищевказаному будинку позивачем встановлювались відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики «Про встановлення тарифів електроенергію, що відпускається населенню» № 497 від 23.04.2012 року та № 220 від 26.02.2015 року. Проте, у зв`язку з несплатою відповідачем в повному обсязі коштів за електропостачання, у останнього утворилася заборгованість у сумі 25 797 грн. 41 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданим на підставі рішення виконкому Ірпінської міської ради № 135/5 від 15 травня 2001 року, за Академією державної фіскальної служби України зареєстроване право державної власності на 54 квартирний житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 49).

Правонаступником Академії державної фіскальної служби України є Університет державної фіскальної служби України (а.с. 66, 67-68, 69, 70, 71).

01 вересня 2008 року між Національним університетом державної податкової служби України та ОСОБА_2 укладено договір № 346 про відшкодування витрат за надання населенню комунальних послуг (користування житлом, опалення, підігрів води, водопостачання та водовідведення, електроенергія), відповідно до умов якого, виконавець зобов`язується надавати споживачеві - наймачеві (власнику) квартири та членам його сім`ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі, вчасно та відповідної якості послуги з обслуговування будинку (квартплата), теплопостачання, постачання холодної та гарячої води, електричної енергії і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно відшкодовувати витрати виконавця понесені ним в результаті надання споживачеві вищезазначених послуг за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (а.с. 17-20).

10 вересня 2019 року Університет державної фіскальної служби звернувся до ОСОБА_2 з претензією, у якій протягом 10 днів з дня отримання повідомлення рекомендував звернутися останньому до бухгалтерії Університету з метою сплатити борг за комунальні послуги (а.с. 21). Вказана претензія була отримана ОСОБА_2 12 вересня 2019 року (а.с. 23).

14 березня 2017 року між ПАТ «Київобленерго» та Університетом ДФС укладено договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 0962, відповідно до умов якого, учасник зобов`язується у 2017 році поставити замовнику електричну енергію, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити її вартість (а.с. 33-38).

19 березня 2018 року між ПрАТ «Київобленерго» та Університетом ДФС укладено договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 18273184, відповідно до умов якого, учасник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику електричну енергію, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити її вартість (а.с. 39-41).

Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакцій чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакцій чинній станом на день виникнення спірних правовідносин), учасниками у сфері з комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакцій чинній станом на день виникнення спірних правовідносин), споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакцій чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Частинами 1, 2 ст. 32 вказаного закону передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 , є власником квартири АДРЕСА_4 , а власником зазначеного будинку є Університет ДФС України.

01 вересня 2008 року між позивачем та власником будинку укладено договір про відшкодування витрат за надання населенню комунальних послуг № 346, відповідно до умов якого, останній зобов`язується надавати вчасно та відповідної якості комунальні послуги, зокрема, з постачання електричної енергії, а споживач зобов`язується своєчасно відшкодовувати витрати виконавця понесені в результаті надання послуг.

Окремого договору щодо надання послуги з постачання електричної енергії між сторонами не укладалося.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що тарифи на електроенергію позивачем встановлювались відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню № 497 від 23 квітня 2012 року та № 220 від 26 лютого 2015 року.

Так, згідно Постанови про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню № 497 від 23 квітня 2012 року, тарифи на електроенергію, що відпускаються населенню є наступним:

квітень 2012 року по червень 2014 року за обсяг, спожитий: до 150 кВт год. електроенергії на місяць - 28,02 коп. за 1 кВт з ПДВ; понад 150 кВт год. до 800 кВт год. електроенергії на місяць - 36,48 коп. за 1 кВт з ПДВ;

з червня 2014 року по березень 2015 року за обсяг, спожитий: до 150 кВт год. електроенергії на місяць - 30,84 коп. за 1 кВт з ПДВ; понад 150 кВт год. до 800 кВт год. електроенергії на місяць - 41,94 коп. за 1 кВт з ПДВ.

Згідно Постанови про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню № 220 від 26 лютого 2015 року, тарифи на електроенергію, що відпускаються населенню (у тому числі, яке проживає в житлових будинках, обладнаних кухонними електроплитами), є наступними:

з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року включно становлять: за обсяг спожитий до 100 кВт год. електроенергії на місяць - 36,6 коп. за 1 кВт з ПДВ; за обсяг спожитий понад 100 кВт до 600 кВт год. електроенергії на місяць - 63 коп. за 1 кВт з ПДВ; за обсяг, спожитий понад 600 кВт год. електроенергії на місяць - 140,7. за 1 кВт з ПДВ;

з 01 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року: за обсяг спожитий до 100 кВт год. електроенергії на місяць -45,6 грн. за 1 кВт з ПДВ; за обсяг спожитий понад 100 кВт до 600 кВт год. електроенергії на місяць - 78,9 коп. за 1 кВт з ПДВ; за обсяг, спожитий понад 600 кВт год. Електроенергії на місяць - 147,9 коп. за 1 кВт з ПДВ;

з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року: за обсяг спожитий до 100 кВт год. електроенергії на місяць - 57 коп. за 1 кВт з ПДВ; за обсяг спожитий понад 100 кВт до 600 кВт год. електроенергії на місяць - 99 коп. за 1 кВт з ПДВ; за обсяг, спожитий понад 600 кВт год. електроенергії на місяць - 156 коп. за 1 кВт з ПДВ;

з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року: за обсяг спожитий до 100 кВт год. електроенергії на місяць - 71,4 коп. за 1 кВт з ПДВ; за обсяг спожитий понад 100 кВт до 600 кВт год. електроенергії на місяць - 129 коп. за 1 кВт з ПДВ; за обсяг, спожитий понад 600 кВт год. Електроенергії на місяць - 163,8 коп. за 1 кВт з ПДВ;

з 01 березня 2017 року: за обсяг спожитий до 100 кВт год. електроенергії на місяць - 90 коп. за 1 кВт з ПДВ; за обсяг спожитий понад 100 кВт до 600 кВт год. електроенергії на місяць - 168 коп. за 1 кВт з ПДВ.

Разом з тим, як вбачається із наданої позивачем довідки-розрахунку відшкодування витрат по електроенергії, позивачу нараховувались кошти за електроенергію по наступному тарифу: квітень 2013 року - 1,19 грн.; травень-липень 2013 року - 1,21 грн.; серпень 2013 року - квітень 2014 року - 1,2389 грн.; травень 2014 року - 1,2984 грн.; червень 2014 року - 1,3607; липень-серпень 2014 року - 1,4233 грн.; вересень-листопад 2014 року - 1,4802 грн.; грудень 2014 року - квітень 2015 року - 0,4194 грн.; травень 2015 року - 1,662 грн.; червень 2015 року - 1,7166 грн.; липень 2015 року - 1,8024; серпень-вересень 2015 року - 1,8024; жовтень-грудень 2015 року - 1,825 грн.; січень-лютий 2016 року - 1,907 грн.; березень 2016 року - 1,589 грн.; квітень-червень 2016 року - 1,9073 грн.; липень 2016 року - 2,187 грн.; серпень 2016 року - 2,1574 грн.; лютий-березень 2019 року - 2,787528 грн.; квітень-липень 2019 року - 2,798800 грн.; серпень 2019 року - 2,694372; вересень 2019 року - 2,459652 грн.; жовтень-грудень 2019 року - 2,474004 грн.; січень-березень 2020 року - 2,633148 грн.; квітень-червень 2020 року - 2,187204; липень 2020 року - 2,431480 грн.; серпень-вересень 2020 року - 2,520130; жовтень-листопад 2020 року - 2,425320 грн.

З вказаного вбачається, що тарифи по яким відповідачу нараховувалася оплата за електроенергію, не відповідають тарифам зазначеним у Постановах Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню № 497 від 23 квітня 2012 року та № 220 від 26 лютого 2015 року та за якими, як зазначає позивач, ним здійснювалося нарахування за електропостачання.

Так, виходячи із даних наведених у довідці розрахунку відшкодування витрат по електроенергії наданої позивачем, з урахуванням тарифів встановлених Постановами про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню № 497 від 23 квітня 2012 року та № 220 від 26 лютого 2015 року, ОСОБА_2 за послугу з постачання електроенергії за період з квітня 2013 року по листопад 2020 року необхідно було сплатити кошти у загальній сумі 34 946 грн. 04 коп. Разом з тим, згідно вищевказаній довідці розрахунку, за період з квітня 2013 року по листопад 2020 року ОСОБА_2 сплачено кошти за послугу з електропостачання у загальній сумі 31 518 грн. 41 коп.

Таким чином, у відповідача наявна заборгованість за електропостачання за період з квітня 2013 року по листопад 2020 року у сумі 3 427 грн. 63 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, суд першої інстанції не врахувавши наведеного, не дослідивши належним чином наданий позивачем розрахунок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за електропостачання у сумі 25 797 грн. 41 коп.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача в частині застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразову був присутній у судових засіданнях під час розгляду справи судом першої інстанції, а відтак, мав реальну можливість звернутися до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Разом з тим, із вказаною заявою відповідач до суду першої інстанції не звертався, а відтак, підстави для застосування строку позовної давності судом апеляційної інстанції, з урахуванням наведеного, виключаються.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що згідно здійсненого ним розрахунку по сплаті послуг по електропостачанню, станом на 03 липня 2021 року у нього існує переплата у розмірі 455 грн. 69 коп., оскільки зазначений розрахунок відсутній в матеріалах справи, а відтак, суд не має можливості його перевірити та надати йому відповідну оцінку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Університету державної фіскальної служби України борг за електропостачання у сумі 25 797 грн. 41 коп. змінити, зменшивши суму яка підлягає стягненню з 25 797 грн. 41 коп. до 3 427 грн. 63 коп.

Стягнути з Університету державної фіскальної служби України () на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 2 734 грн. 69 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я.В. Головачов

Т.О. Невідома