КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3681/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Мельника Я.С., Верланова С.М.,

секретар Кибукевич О.Є.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора м. Києва, ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора м. Києва, ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування. Зазначила, що 14.11.2018 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , з яким проживала разом та вела спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. За життя ОСОБА_5 набув у порядку приватизації право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 0,0996 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада, кадастровий номер :03:006:0120. З травня 2017 року вона спільно проживала з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира була набута її покійним чоловіком в шлюбі з ОСОБА_4 у 2013 році. Також в період шлюбу з ОСОБА_5 вони придбали автомобіль марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_5 вона звернулась до 12 Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса від 04.06.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на належну їй частку нерухомого та рухомого майна, а саме: 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0996 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада, кадастровий номер :03:006:0120, 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 2/3 частину автомобіля марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставини, що мають значення для справи. Суд безпідставно відмовив у задоволенні її позовних вимог про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування через недоведеність, що визначене нею майно є спільною сумісною власністю подружжя. Вимог про визнання права спільної сумісної власності на відповідне майно вона не заявляла. В судовому рішенні взагалі відсутнє посилання на будь-які докази, які надавались сторонами, факт їх прийняття або відхилення. Зазначає, що ОСОБА_5 був власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки загальною площею 0,0996 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район Малоснітинська сільська рада, кадастровий номер: :03:006:0120; 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину автомобіля марки Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 . Відтак, вона як спадкоємець першої черги успадкувала разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідну частину вказаного майна.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їх представник, який також представляє інтереси третьої особи ОСОБА_4 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 24 квітня 1998 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 .

Рішенням Святошинського районного суд м. Києва від 02 квітня 2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірваний. (а.с. 11 т. 1).

14 листопада 2018 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 (а.с. 6 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с. 5 т. 1).

У період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_5 із ОСОБА_4 , останньою було зареєстровано право власності на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 41 кв.м., що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16 травня 2013 року, індексний номер 3511594 (а.с. 162 т. 1).

Також, за життя ОСОБА_5 набув право власності на:

1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м. в порядку приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05 лютого 1999 року, яке видане Ленінградською районною радою народних депутатів м. Києва від 05 лютого 1999 року №804;

земельну ділянку загальною площею 0,0996 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район Малоснітинська сільська рада, кадастровий номер: :03:006:0120; зареєстровану 08 лютого 2011 року на підставі державного акта від 19 січня 2010 року ЯД 763942, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 93-95, 100-102 т. 1).

Крім того, 28 грудня 2018 року на ім`я ОСОБА_5 зареєстровано право власності на транспортний засіб марки Volkswagen, модель Golf д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 10 т. 1).

ОСОБА_1 , мати померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та дочка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 - ОСОБА_3 звернулися до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

13 березня 2019 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №425/19 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 55-115 т. 1)

04 червня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 107 т. 1).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 04 червня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно (а.с. 108 т.1).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора м. Києва, ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування. Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження джерела походження грошових коштів за рахунок яких було придбано спірне майно, що давало б підстави вважати його спільною сумісною власністю її та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Проте ОСОБА_1 не порушувала питання про визнання майна спільною сумісною власністю, а просила визнати право власності на належну їй частку спадкового майна ОСОБА_5 в порядку спадкування.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з ненаданням нею доказів підтвердження джерела походження грошових коштів за рахунок яких було придбано спірне майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК України встановлено черги спадкоємців за законом, згідно з якими до спадкоємців першої черги за законом віднесені діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців з дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 і звернулися до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із відповідними заявами. 04 червня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , проте державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно.

Відтак, ОСОБА_1 мала право на визнання за нею права власності на майно, яке вона прийняла у спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 у судовому порядку.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 1999 року, виданого Ленінградською районною радою народних депутатів м. Києва від 05 лютого 1999 року №804, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_5 у порядку приватизації набув право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,0996 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район Малоснітинська сільська рада, кадастровий номер: :03:006:0120.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 травня 2013 року, індексний номер 3511594, у період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_5 із ОСОБА_4 , на ім`я останньої було зареєстровано право власності на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 41 кв.м.

28 грудня 2018 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на транспортний засіб марки Volkswagen, модель Golf д.н.з. НОМЕР_1 .

Відтак, враховуючи презумпцію спільного сумісного майна подружжя, слід вважати, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 належить право власності на 1/2 частині вказаного транспортного засобу. Відповідно, спадщина після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відкрилася на 1/2 частину транспортного засобу марки Volkswagen, модель Golf д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Оскільки квартира АДРЕСА_3 набута під час шлюбу ОСОБА_5 і ОСОБА_4 вона є об`єктом спільної сумісної власність Виходячи із засад рівності часток подружжя у майні, що є спільною сумісною власністю, ОСОБА_5 належало 1/2 частина вказаної квартири.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник ОСОБА_4 зазначав, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є її особистою приватною власністю. При цьому посилався на те, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 02 квітня 2015 року про розірвання шлюбу із ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживали разом та не вели спільного господарства з 15 серпня 2012 року, а право власності на квартиру було набуто 16 травня 2013 року.

Як вбачається з змісту рішення Святошинського районного суду м.Києва від 02 квітня 2015 року, справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 була розглянута у відсутність сторін. Питання часу окремого проживання подружжя в судовому засіданні не встановлювалося, оскільки не є предметом доказування у справі про розірвання шлюбу.

В рішенні суду викладені посилання позивача про припинення шлюбних стосунків з позивачкою як підстава для припинення шлюбу. Посилання на припинення припинення шлюбних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не свідчить про придбання ОСОБА_4 квартири за особисті кошти. Як зазначала ОСОБА_1 , вони з померлим ОСОБА_5 проживали разом в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 до його смерті.

Будучи третьою особою в справі та будучи обізнаною про наявність у ОСОБА_1 вимог на частину квартиру в порядку спадкування, ОСОБА_4 не заявляла самостійних вимог про визнання квартири її особистою власністю.

Враховуючи викладене, в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 за ОСОБА_1 підлягає визнання право власності на: 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,0996 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район Малоснітинська сільська рада, кадастровий номер: :03:006:0120; 1/6 частину транспортного засобу марки Volkswagen, модель Golf, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 41 кв.м. При цьому колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 було неправильно визначено частку транспортного засобу, на яку підлягає визнанню за нею право власності в порядку спадкування, а саме, 2/3, оскільки, як вбачається з позовної заяви, вказана часка визначена з урахуванням її частки як іншого з подружжя.

Відповідно, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору за подання позовної заяви та 6966,48 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 7807,28 грн. судового збору - по 3903,64 грн. з кожної.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора м. Києва, ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування частково.

В порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 визнати за ОСОБА_1 ою право власності на:

1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м.,

1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,0996 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район Малоснітинська сільська рада, кадастровий номер: :03:006:0120;

1/6 частину транспортного засобу марки Volkswagen, модель Golf, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ,

1/6 частину квартири за адресою:АДРЕСА_2 , загальною площею 41 кв.м.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3903,64 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3903,64 грн. судового збору.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ,

Дванадцята Київська державна нотаріальна контора м. Києва, місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9.

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Мельник Я.С.

Верланов С.М.