КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 357/1135/21

провадження № 22-ц/824/1412/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2021 року у складі судді Цукурова В.П.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів на утримання її, як непрацездатної матері, аліменти у розмірі по 500 грн з кожного щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим управлінням Пенсійного фонду України в м. Біла Церква №, та має посвідчення особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 .

Єдиним доходом позивача є пенсія за віком, яка станом на серпень 2020 року складає 4 027,98 грн, що підтверджується довідкою про доходи №3774 2176 1552 5715, виданою Білоцерківським управлінням ПФУ в Київській області.

Станом на день звернення до суду інших джерел доходу у позивача немає.

Вказувала, що має працездатних, дієздатних дітей: дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стверджувала, що проживає у родича її покійного чоловіка - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , проте, за даною адресою не зареєстрована, у шлюбі з власником не перебуває, а тому юридично не має права на користування житлом за вказаною адресою.

Посилалася на те, що є такою, яка не забезпечена житлом та не має впевненості, що у будь-який час вона не залишиться без постійного місця проживання і буде змушена орендувати житло. Окрім цього, зазначала, що має ряд важких захворювань, які потребують постійного лікування, та повинна забезпечувати себе достатнім харчуванням, купувати предмети одягу та взуття.

На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 у розмірі 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 30 грудня 2020 року .

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Роз`яснено, що рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 21 жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, позиція суду першої інстанції ґрунтується на невірному тлумаченні норм права, які регламентують правовідносини щодо обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків.

Зазначає, що дочки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є працездатними особами, забезпечені житлом.

Окрім того, посилається на те, що позивач подарувала ј частину квартири АДРЕСА_2 дочці ОСОБА_2 , яка у судовому засіданні визнала, що продавши вказану квартиру вона разом з іншими сестрами та братом придбали кімнату у гуртожитку, яку оформили у власність.

Уважає, що її діти мають у власності нерухоме майно, яке може бути використане ними для надання в оренду та отримання додаткового доходу.

На думку апелянта, розмір аліментів у сумі 500 грн на місяць є посильним для кожного з відповідачів.

Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2021 року оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а тому в іншій частині не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 самі відносяться до соціально вразливої категорії осіб, оскільки втратили постійну роботу, мають на утриманні дітей, а тому сплата аліментів була би для них непосильним тягарем.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, у повній мірі рішення суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення частково та ухвалення нового.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим управлінням пенсійного фонду України в м. Біла Церква, серії НОМЕР_2 та має посвідчення особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 13 липня 1991 року (а.с.7, 8).

Позивач отримує пенсію за віком, яка станом на серпень місяць 2020 року складає 4 027,98 грн, що підтверджується довідкою про доходи №3774 2176 1552 5715 від 15 грудня 2020 року, виданою Білоцерківським управлінням ПФУ в Київській області про те, що позивач отримує пенсію в разі втрати годувальника (а.с.11).

ОСОБА_1 має дітей: дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер чоловік позивача - ОСОБА_8 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 114).

Позивач була зареєстрована та мала право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Біла Церква, індексний номер витягу 15.2-03/19613 від 24 листопада 2020 року (а.с.10).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2021 року у справі №357/10220/20 за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_1 визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 , рішення суду набрало законної сили 19 лютого 2021 року (а.с.111-112).

Відповідач ОСОБА_3 працює у ПП «ДАСК - центр» верстатником з 01 березня 2017 року по цей час. Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про доходи від 27 квітня 2021 року, його заробітна плата за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року склала 32 700 грн. У 2016 році покійний чоловік позивача - вітчим, подарував йому свою частку квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 одружений та має на утриманні неповнолітнього сина.

ОСОБА_4 працює в ТОВ «СільпоФуд» продавцем з 01 листопада 2018 року. Відповідно да наявної у матеріалах справи довідки про доходи, заробітна плата за період з січня 2021 року по червень 2021 року склала 67 766,11 грн. Відповідач проживає у квартирі, власником 1/2 частини якої вона є. Її шлюб розірвано у 2016 році, вона має двох дітей: сина, 2005 року народження, який проживає з батьком, та дочку, 2012 року народження, яка проживає з нею. Як установлено судом першої інстанції, колишній чоловік аліменти на утримання дочки сплачує їй добровільно.

Відповідач ОСОБА_2 працювала в аптеці ФОП ОСОБА_9 санітаркою, проте 31 серпня 2021 року була звільнена з роботи за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки, яку було надано в суді першої інстанції. Крім того, на її утриманні є троє дітей: дочка, 2001 року народження, яка навчається у Білоцерківському аграрному університеті на 4 курсі; син, 1999 року народження, який закінчив навчання та проживає окремо; син, 2006 року народження, який навчається в школі та проживає з нею. ОСОБА_2 перебуває у шлюбі, чоловік працює охоронником у магазині у с. Чабани. Наразі, вона не працевлаштована, доходу не має.

ОСОБА_5 має на утриманні сина 2009 року народження, шлюб розірвано. Її колишній чоловік аліменти не сплачує. Вона працювала в теплиці ТОВ «Спецвод» підсобним робітником з окладом 3 050 грн, але звільнилася. На дату ухвалення рішення у справі ОСОБА_5 працевлаштована не була, доходу не мала.

В суді першої інстанції вищевказані обставини не заперечувалися, визнавалися в поясненнях учасників справи.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли пенсійного віку.

Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

У ч. 1 ст. 204 СК України зазначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 05 вересня 2019 року Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі№212/1055/18-ц.

Таким чином, з аналізу ст.202 СК України та з врахуванням висновків Верховного Суду, вбачається , що втрата постійної роботи не може бути підставою для звільнення від обов`язку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 надавати матеріальну допомогу матері.

У свою чергу , можливість звільнення повнолітніх дітей від обов`язку утримання батьків передбачена нормами ст.204 СК України, якою визначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Однак, в ході розгляду справи підстав, передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від сплати аліментів на утримання матері суд не встановив.

Натомість, дочки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є працездатними особами, забезпечені житлом.

Крім того, під час судового провадження було встановлено, що позивач подарувала дочці ОСОБА_2 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .

В той же час судом встановлено, що позивач є непрацездатною , має ряд хронічних захворювань, житлом не забезпечена, а тому, на думку колегії суду, позивач потребує матеріальної допомоги від своїх дітей, у тому числі і від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у сумі 500 грн, на місяць , яка не є непосильною для кожного з відповідачів.

З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції допустив неповноту встановлення фактичних обставин та неправильне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в частині , що оскаржується позивачем.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь держави по 908 грн. судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 30.12.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 30.12.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик