Справа № 138/3135/20
Провадження №:6/138/15/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Київська Т.Б., розглянувши подання державного виконавця Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Біжан О. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

03.02.2022 державний виконавець звернулась до суду з вказаним вище поданням, мотивованим тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 138/3135/20 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області 20.08.2021 про виселення ОСОБА_1 із житлової квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , без надання іншого жилого приміщення. 21.10.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № АСВП 67113719 та надіслано сторонам рекомендованою кореспонденцією. Державним виконавцем неодноразово здійснено вихід на місце проживання боржника ОСОБА_1 та було встановлено, що остання за даною адресою відсутня. Зі слів сусідів фактично не проживає з вересня 2021 року. Голова ОСББ «Проспект-283» повідомив державного виконавця, що ОСОБА_1 з вересня 2021 року і по 18.11.2021 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Враховуючи те, що ОСОБА_1 відомо про наявність відкритого виконавчого провадження, державний виконавець просить суд задовольнити подання про примусове проникнення до житла належного на праві власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виселення ОСОБА_1 .

Згідно ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Дослідивши зміст подання суд прийшов до таких висновків.

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.06.2021 було задоволено позов ОСОБА_2 та вирішено виселити ОСОБА_1 із житлової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

На підставі вказаного рішення Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області 20.08.2021 було видано виконавчий лист № 138/3135/20.

Постановою державного виконавця Могилів-Подільського відділу ДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області ЦЗ МУ МЮ (м. Хмельницький) Біжан О.М. від 21.10.2021 за даним виконавчим листом відкрите виконавче провадження № 67113719.

Копію вказаної постанови надіслано боржнику 22.10.2021, що підтверджується копією квитанції про відправку поштового пересилання. Крім того, на підтвердження обставини повідомлення ОСОБА_1 про наявність виконавчого провадження державний виконавець надала суду копію ордеру адвоката Королюк О.В. на представлення інтересів ОСОБА_1 .

Державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та згідно акту державного виконавця від 19.11.2021 під час виходу на місце проживання ОСОБА_1 було встановлено, що боржника за даною адресою не було. Зі слів сусідів ОСОБА_1 фактично не проживає з вересня 2021 року.

Згідно довідки № 1 від 18.11.2021 ОСББ «Проспект-283» ОСОБА_1 з вересня 2021 року і по даний час фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Частина 5 статті 124 Конституції України проголошує, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства в Україні є обов`язковість рішень суду (пункт 9 частини 3 статті 129 Конституції України).

Стаття 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 цього Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Пунктом 13 частини 3 цієї норми передбачено, що виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Стаття 30 Конституції України гарантує недоторканість житла, що полягає у забороні проникати до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 р., Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (далі - Конвенція))

Згідно зі статтею 8 Конвенції ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (стаття 18 Конвенції).

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства проникнення у житло як обмеження конституційного права особи на недоторканість житла має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону № 1404-VIII та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення до суду щодо надання дозволу на примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

За результатами дослідження матеріалів виконавчого провадження, якими обґрунтовано вимоги подання, встановлено, що державним виконавцем вчинявся комплекс дій, спрямованих на виконання рішення суду про виселення боржника з житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема, неодноразово здійснювались виїзди за місцем реєстрації боржника, проте внаслідок недопуску до житла боржника державний виконавець фактично позбавлена можливості виселити боржника з квартири, яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене вище, а також те, що ОСОБА_1 обізнана про наявність відносно неї виконавчого провадження, те, що фактично державний виконавець позбавлена можливості іншим чином виконати судове рішення про виселення боржника, а також те, що вказані заходи спрямовані на виконання рішення, ухваленого в інтересах власника такого житла, а саме ОСОБА_2 суд вважає, що подання слід задовольнити.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити.

Дозволити державному виконавцю Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Біжан Олені Миколаївніпримусово проникнути до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_2 , для проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 67113719, а саме виселення ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.Б.Київська