Справа № 175/2258/20
Провадження № 2/175/556/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Новік Л.М.

за участю секретаря - Головіної А.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тарон» до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС", третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки майна та договору поруки, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки майна та договору поруки, під час розгляду справи позовні вимоги уточнили, в обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 07 червня 2007 року акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №804АКБ «УкрСиббанк» Черненко Лариси Сергіївни, яка діє на підставі довіреності виданої заступником Голови правління -Начальником Дніпровського Реогіонального Департаменту АКБ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 05 січня 2007 року за №122 та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту на придбання житла №0 в іноземній валюті у сумі 496740,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 2508537, 00 грн. з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення - 06.06.2022 року. На забезпечення кредитного зобов`язання за даним кредитним договором, 07 червня 2007 року АКБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 , яка діє на підставі довіреності виданої заступником Голови правління -Начальником Дніпровського Реогіонального Департаменту АКБ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 05 січня 2007 року за №122 та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки нерухомого майна загальною площею 433 кв.м. житлового будинку АДРЕСА_1 вартістю 3135656,00 грн., зареєстрованого в Державному реєстрі іпотек, запис №1689 від 07.06.2007 року про державну реєстрацію договору іпотеки № 0/01 від 06.07.2007 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис №55 від 07.06.2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки, де згідно пункту 1.2 умов іпотечного договору, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором №0 від 07 червня 2008 року, за кредитним договором №0 від 07 червня 2007 року. 07 червня 2007 року Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки №0/3 відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед Кредитором за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. 07 червня 2007 року Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Тарон» в особі директора Коваленка Сергія Григоровича уклали договір поруки №0/4 відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед Кредитором за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. 07 червня 2007 року Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №804 АКБ «УкрСиббанк» Черненко Лариси Сергіївни та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, де строк сплати процентів визначили з 1 до 25 числа кожного місяця.

07 листопада 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк».

13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та Твариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким, у тому числі, було відступлене право вимоги за Договором кредиту №0 від 07 червня 2007 року.

Позивачі вважають, що кредитні договори не відповідають вимогам ч.5 ст.. 11, ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. В кредитному договорі №0 від 07 травня 2007 року немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 правил визнані обов`язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. У наданому розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхнево та не зрозуміло для споживача. Так в графіку погашення заборгованості не зазначено кінцевої суми тіла та відсотків, не конкретизовано суми відсотків та тіла, які мають сплачуватися щомісячно. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача відсутній. Недобросовісним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором кредиту та несправедливим відносно споживача, є також і умови п.1.1 розділу 1 Договору, в якому зазначено, що позичальник укладаючи цей договір усвідомлює можливість виникнення курсових різниць валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції, які останній придбав за рахунок кредитних коштів Банку. Несправедливими відносно споживача є також п. 5.2 розділу Договору відповідно до умов якого Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, у разі погіршення фінансового стану позичальника (підп..1.3.1) наслідком якого сума процентів може в два і більше разів перевищувать суму тіла. Не відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» також п.1.3.5 Договору, відповідно до умов якого позичальник сплачує банку комісію у національній валюті. Крім того, зміна відсоткової ставки відбувається шляхом підписання додаткової угоди до цього договору, а не повідомлення споживача про зміну процентної ставки п.1.3 договору, що не відповідає вимогам закону.

Крім того, довіреність видана заступником Голови правління - начальником Дніпровського Регіонального Департаменту АКІБ «УкрСиббанк» Гончар Т.Д., посвідчена приватним нотаріусом не містить печатки юридичної особи, тобто оформлена без додержання всіх вимог передбачених ч.2 ст. 207 ЦПК України. За змістом довіреність оформлена як від фізичної особи, ОСОБА_3 , тобто обсяг повноважень наданих довіреністю є не законними, так як вищевказані договори укладались від імені банку - юридичної особи, а не від імені ОСОБА_3 .

Укладення іпотечного договору відбулося без згоди подружжя ( ОСОБА_2 ), посвідченого нотаріально. Крім того, на час укладення договору іпотеки позивачі мали двох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Укладений договір іпотеки порушує права їх неповнолітніх дітей.

Просить суд визнати недійсним кредитний договір №0 від 07 червня 2007 року укладений між Акціонерним інноваційним банком «Укрсиббанк», в особі начальника відділення №804 АКІБ «УкрСиббанк» Черненко Лариси Сергіївни, яка діє на підставі Довіреності виданої заступником Голови правління - Начальником Дніпровського Регіонального Департаменту АКІБ «УкрСиббанк» Гончар Т.Д., посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 05.01.2007 року та зареєстрованого під №122 та ОСОБА_1 . Визнати недійсним договір іпотеки №0/1 нерухомого майна - житлового будинку загальною площею 433 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 3 135 652,00 грн. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 804 АКІБ «УкрСиббанк» Черненко Лариси Сергіївни, яка діє на підставі Довіреності виданої заступником Голови правління - Начальником Дніпровського Регіонального Департаменту АКІБ «УкрСиббанк» Гончар Т.Д., посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 05 січня 2007 року та зареєстрованої під №122 та ОСОБА_1 . Визнати недійсним договір поруки №0/3, укладений 07 червня 2007 року Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 . Визнати недійсним договір поруки №0/4, укладений 07 червня 2007 року Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАРОН» в особі директора Коваленка Сергія Григоровича. Зняти заборону на відчуження нерухомого майна й виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження цього майна, а саме: житлового будинку загальною площею 433 кв.м. АДРЕСА_1 , зареєстрований в Державному реєстрі іпотек, запис № 1689 від 07.06.2007 року про державну реєстрацію договору іпотеки №0/01 від 06.07.2007 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис №55 від 07.06.2007 року про державну реєстрацію. Заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, пославшись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС", Кірєєв С.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що позивач підписала кредитний договір, вивчала його умови під час підписання, вважає договір таким, що відповідає вимогам закону. Позивачі отримали кредитні кошти, придбали на них майно, навіть деякий час оплачували кошти по кредиту. Крім того вважає, що позивачі пропустили строк позовної давності.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 07 червня 2007 року акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №804АКБ «УкрСиббанк» Черненко Лариси Сергіївни, яка діє на підставі довіреності виданої заступником Голови правління - Начальником Дніпровського Реогіонального Департаменту АКБ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 05 січня 2007 року за №122 та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту на придбання житла №0 в іноземній валюті у сумі 496740,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 2508537, 00 грн. з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення - 06.06.2022 року.

На забезпечення кредитного зобов`язання за даним кредитним договором, 07 червня 2007 року АКБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 , яка діє на підставі довіреності виданої заступником Голови правління - Начальником Дніпровського Регіонального Департаменту АКБ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 05 січня 2007 року за №122 та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки нерухомого майна загальною площею 433 кв.м. житлового будинку АДРЕСА_1 вартістю 3135656,00 грн., зареєстрованого в Державному реєстрі іпотек, запис №1689 від 07.06.2007 року про державну реєстрацію договору іпотеки № 0/01 від 06.07.2007 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис №55 від 07.06.2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки, де згідно пункту 1.2 умов іпотечного договору, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором №0 від 07 червня 2008 року, за кредитним договором №0 від 07 червня 2007 року.

07 червня 2007 року Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки №0/3 відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед Кредитором за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі.

07 червня 2007 року Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Тарон» в особі директора Коваленка Сергія Григоровича уклали договір поруки №0/4 відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед Кредитором за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі.

07 червня 2007 року Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №804 АКБ «УкрСиббанк» Черненко Лариси Сергіївни та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, де строк сплати процентів визначили з 1 до 25 числа кожного місяця.

07 листопада 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк».

13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та Твариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким, у тому числі, було відступлене право вимоги за Договором кредиту №0 від 07 червня 2007 року.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст. 203,215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами, вимог щодо змісту правочину який не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірних договорів) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 вказаного Закону (в редакції, чинній на час укладення спірних договорів) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Згідно ізст. 19 Закону України «Про захист прав споживача»нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Хартією захисту споживачів від 1973 року № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскількиспоживачу під час укладення кредитного договору об`єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005р. щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Директива розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди. Згідно п.2 ст. 7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть, якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації. Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньо-статистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах. Також, вводячою в оману бездіяльністю визнається ненадання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди.

Відповідно до п. 7Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, який детально регламентує порядок визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Підставами для визнання недійсними окремих частин кредитного договору, є серед іншого ненадання позивачем інформації про істотні умови кредитного договору, а також ведення позичальника в оману стосовно таких істотних характеристик як валюта кредитних коштів, складу, кількості та порядку їх надання, а також стосовно очікуваного результату від отримання споживчого кредиту та його сукупної вартості.

Суд вважає, що в даному випадку кредитний договір № 0 від 07.06.2007 року укладений з неповним дотриманням процедури, визначеної ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банком інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10 травня 2007 року.

Зокрема, у кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 правил визнані обов`язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що коли положення договору визнано несправедливим таке положення може бути замінено або визнане недійсним.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачі виконували взяті на себе зобов`язання, а отже цим погодилися з усіма умовами, що випливали із укладення кредитного договору, оскільки, згідно п. 7Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", - виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК України).

Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що під час підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. А тому волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, зазначених у кредитному договорі, суперечили його волевиявленню на його укладання саме на таких умовах. Відповідач скористався тим, що позивач потребувала у житлі та вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Згідно зіст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

При вирішенні даного спору, суд звертає увагу також і на рішення Конституційного суду України №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року, де в пункті 3.2 зазначено, що положеннями частин першої, другої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21Закону «Про захист правспоживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватись таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Несправедливими умовами договору порушуються права позивача як споживача фінансових послуг, порушується принцип добросовісності і розумності договірних умов, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків.

Вирішуючи вказаний спір, суд, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку, враховуючи вимоги ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про недійсність кредитного договору, оскільки він не відповідає вимогам ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови, з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг, пов`язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; не роз`яснено, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року №168. Наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договору іпотеки та договору поруки, оскільки, відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України, недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. А тому суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Позивача від сплати судового збору під час звернення до суду з позовною заявою звільнено, тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути судовий збір на користь держави за 4 немайнових вимоги, у сумі 3236,00 грн. по 1618,00 грн.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 220, 583, 575, 576, 591, 640, 649 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 128, 212, 215, 214 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тарон» до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС", третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки майна та договору поруки задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №0 від 07 червня 2007 року укладений між Акціонерним інноваційним банком «Укрсиббанк», в особі начальника відділення №804 АКІБ «УкрСиббанк» Черненко Лариси Сергіївни, яка діє на підставі Довіреності виданої заступником Голови правління - Начальником Дніпровського Регіонального Департаменту АКІБ «УкрСиббанк» Гончар Т.Д., посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 05.01.2007 року та зареєстрованого під №122 та ОСОБА_1 .

Визнати недійсним договір іпотеки №0/1 нерухомого майна - житлового будинку загальною площею 433 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 3 135 652,00 грн. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 804 АКІБ «УкрСиббанк» Черненко Лариси Сергіївни, яка діє на підставі Довіреності виданої заступником Голови правління - Начальником Дніпровського Регіонального Департаменту АКІБ «УкрСиббанк» Гончар Т.Д., посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 05 січня 2007 року та зареєстрованої під №122 та ОСОБА_1 .

Визнати недійсним договір поруки №0/3, укладений 07 червня 2007 року Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

Визнати недійсним договір поруки №0/4, укладений 07 червня 2007 року Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАРОН» в особі директора Коваленка Сергія Григоровича.

Зняти заборону на відчуження нерухомого майна й виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження цього майна, а саме: житлового будинку загальною площею 433 кв.м. АДРЕСА_1 , зареєстрований в Державному реєстрі іпотек, запис № 1689 від 07.06.2007 року про державну реєстрацію договору іпотеки №0/01 від 06.07.2007 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис №55 від 07.06.2007 року про державну реєстрацію. Заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1618,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС" на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1618,00 грн.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.М. Новік