ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 646/206/21

провадження №22-ц/818/1450/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, Харківська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

за апеляційними скаргами Харківської обласної прокуратури та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року, постановлене суддею Благою І.С.,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України та просив: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 590193,54 грн; та вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 490193 гривні 54 копійки. В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 23255 гривень 80 копійок у зв`язку з наданням йому правової допомоги у цій цивільній справі.

В апеляційній скарзі Територіальне управління Державного бюро розслідувань (т.1 а.с. 218-231), посилаючись на незаконність, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.06.2021 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що станом на 17.10.2019 у органа досудового розслідування - ТУ ДБР у м. Полтаві були наявні достатні докази для повідомлення про підозру ОСОБА_1 , як в.о. майстру лісу Старовірівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп». Так орган досудового розслідування за погодженням з процесуальним керівником - прокурором у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотанням про відсторонення від посади, тому посилання позивача на той факт, що 17.10.2019 йому безпідставно повідомлено про підозру, є необґрунтованим. Крім того, в ході неодноразового судового контролю законності та обґрунтованості підозри ОСОБА_1 слідчими суддями, як місцевого суду так і апеляційного, порушень або незаконності дій, в тому числі ТУ ДБР у м. Полтаві, не встановлено. Зауважує, що на час повідомлення про підозру ОСОБА_1 при обранні (продовженні) запобіжних заходів та заходів забезпечення кримінального провадження при розгляді клопотання судом про відсторонення від посади ОСОБА_1 орган досудового розслідування та прокурор у кримінальному провадженні діяли в межах повноважень та відповідно до вимог законодавства України. Звертає увагу суду, що судом завищено розмір моральної шкоди спричиненої позивачу, при цьому позивачем не надано жодного доказу на підтвердження свого розрахунку. Також, судом безпідставно стягнуто на користь позивача витрати понесені в зв`язку з отриманням адвокатських послуг оскільки в Договорі наданим позивачем відсутнє визначення розміру вартості адвокатських послуг та порядку їх обчислення. Також позивачем в супереч правовій позиції ВС у справі № 5023/10655/11 від 20.11.2019 року не залучено до участі у справі Державу як суб`єкта цивільних правовідносин.

В апеляційній скарзі Харківська обласна прокуратура (т.1 а.с. 232-244) зауважує, що в зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, судом необґрунтовано винесено рішення в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Зазначає, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_1 підозри за ч. 5 ст. 191 ЦПК України була предметом неодноразового розгляду Московським районним судом м.Харкова, при цьому порушень не встановлено. Також після проведення усіх необхідних слідчих (розшукових) дій прокурором у кримінальному провадженні «0000300 від 24.07.2019 року стосовно ОСОБА_1 було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 18.03.2020 року. Тривалість перебування ОСОБА_1 у статусі «підозрюваного» пов`язана із великою кількістю слідчих розшукових дій, які потрібно було провести. Отже позивач перебував під слідством та судом з 17.10.2019 по 18.03.2020 року тобто 5 місяців і 1 день, отже відшкодуванню підлягає 30000,00 грн. Позивачем не доведено факт незаконного застосування до нього запобіжних заходів і відсторонення від роботи. Також позивачем не доведено понесення витрат на правничу допомогу у заявленій сумі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Полтаві та Харківської обласної прокуратури підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного перебування позивача під слідством 5 місяці і 1 день, тобто з 17 жовтня 2019 року з моменту пред`явлення позивачу підозри, та до 18 березня 2020 року до винесення постанови про закриття кримінального провадження, останньому було спричинено моральну шкоду в розмірі 490193,54 грн. Також стягнуто судові витрати понесені в зв`язку з наданням правової допомоги у сумі 23255,80 грн

Судова колегія частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 27.12.2017р. по 04.04.2018р. позивач працював в.о. майстра лісу Старовірівського лісництва Державного підприємства «Красноградське лісове господарство», а починаючи з 04.04.2018р. по 05.02.2019р. в.о. старшого майстру лісу Старовірівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп», з 05.02.2019р. - в.о. майстра лісу Старовірівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп».

17.10.2019р. позивача було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України, а саме, в розтраті чужого (державного) майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах (а.с.18-20).

Повідомлення про підозру було складене у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р. слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві Т.О. Кравченко, погоджене прокурором відділу прокуратури Харківської області І. Семеноговим та вручене позивачу прокурором відділу прокуратури Харківської області О. Пановим.

Як вбачається із повідомлення про підозру позивачу інкримінувалося те, що він, працюючи на посаді майстра лісу Старовірівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп», був службовою особою державної лісової охорони, та, будучи службовою особою, наділеною повноваженнями щодо забезпечення додержання правил рубок лісу, побічного користування лісом, пожежної безпеки, санітарних і природоохоронних правил у лісах, шляхом зловживання службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, за попередньої змовою у групі осіб і спільно з іншими трьома фізичними особами допустив незаконну передачу майна на користь інших осіб, чим розтратив ввірене йому майно у кількості 225 дерев, чим спричинив державі збитки на загальну суму 2'617'000 грн., що є особливо великим розміром прямих збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення та що завдало істотну шкоду довкіллю.

В подальшому слідчий ТУ ДБР у м. Полтаві К.О. Алехина звернулася до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова з клопотанням від 22.10.2019р., погодженим з прокурором відділу прокуратури Харківської області І. Семеноговим, про обрання позивачу запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р.у вигляді тримання під вартою протягом 60 днів з одночасним визначенням застави у розмірі 2'617'000,00 грн. (а.с.21-27).

24.10.2019р. слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова постановив ухвалу, якою частково задовольнив вказане клопотання слідчого, відмовивши у застосуванні до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувавши до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням наступних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України: - прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; - повідомляти слідчого, прокурора або суддю про зміну свого місця проживання (а.с.28-31).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.11.2019р. було частково задоволено апеляційну скаргу прокурора на вищезазначену ухвалу слідчого судді та скасовано її, постановлено нову ухвалу, якою частково задоволено клопотання слідчого, відмовлено у обранні до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обравши до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною з 22.00 години до 06.00 години наступного дня залишати житло за адресою його місця проживання та з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених п.п.1,2,3,4,5,8 ст.194 КПК України (а.с.32-35).

В подальшому прокурор відділу прокуратури Харківської області Басула Л.О. звернулася до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова з клопотанням від 10.12.2019р. про продовження строку дії запобіжного заходу позивачу у кримінальному провадженні №0000300 від 24.07.2019р. у вигляді домашнього арешту на два місяці, тобто до 17.02.2020р. (а.с.36-39).

Як вбачається з копії цього клопотання, 27.11.2019р. прокурор відділу прокуратури Харківської області виніс постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань кримінальних проваджень №0001017 від 24.10.2019р. та №0000300 віл 24.07.2019р. за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України під №0000300 від 24.07.2019р.

17.12.2019р. ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова було задоволено вищевказане клопотання прокурора та продовжено на два місяці, тобто до 17.02.2020р. строк тримання позивача під домашнім арештом з забороною залишати житло з 22.00 години до 06.00 години наступного дня та покладанням обов`язків згідно з п.п.1,2,3,5,8 ч.5 ст.194 КПК України (а.с.40).

10.02.2020р. слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова задовольнив клопотання захисника позивача та змінив позивачу запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання з покладанням обов`язків: - прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи органу досудового розслідування; - не відлучатися з Харківської області від відома та дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; - не спілкуватися зі свідками, експертами та спеціалістами у даному кримінальному провадженні без присутності слідчого, прокурора або суду; - здати на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну в разі їх наявності (а.с.41).

Крім того, слідчий ТУ ДБР у м. Полтаві К. Алехина звернулася до слідчого судді з клопотанням від 22.10.2019р., погодженим з прокурором відділу прокуратури Харківської області І. Семеноговим, про відсторонення позивача від посади виконуючого обов`язки майстра лісу Старовірівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп» (а.с.42-44).

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 24.10.2019р. це клопотання слідчого було задоволено та відсторонено позивача від вищевказаної посади строком до 17.12.2019р. включно (а.с.45-47).

Згодом прокурор відділу прокуратури Харківської області Басула Л.О. подала до суду клопотання від 10.12.2019р. про продовження строку відсторонення позивача від посади до 17.02.2020р. (а.с.48-50).

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.12.2019р. це клопотання було залишено без розгляду на підставі відповідної заяви прокурора, оскільки на той час не було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000300 від 24.07.2019р. (а.с.51).

Після цього прокурор відділу прокуратури Харківської області Басула Л.О. звернулася до слідчого судді з клопотанням від 20.12.2019р. про відсторонення позивача від посади майстра лісу Старовірівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп» у кримінальному провадженні №0000300 від 24.07.2019р. строком на два місяці (а.с.52-57).

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 24.12.2019р. у задоволенні цього клопотання прокурора було відмовлено, оскільки надані суду матеріали не містили доказів про перебування позивача на вищевказаній посаді (а.с.58).

Після цього прокурор відділу прокуратури Харківської області Басула Л.О. звернулася до слідчого судді з клопотанням від 02.01.2020р. про відсторонення позивача від посади в.о. майстра лісу Старовірівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп» у кримінальному провадженні №0000300 від 24.07.2019р. строком на два місяці (а.с.59-61).

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08.01.2020р. це клопотання прокурора було задоволено та відсторонено позивача від посади в.о. майстра лісу Старовірівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп» на строк два місяці (а.с.62-64).

02.03.2020р. слідчий суддя того ж суду задовольнив клопотання захисника позивача та скасував захід забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади у кримінальному провадженні №0000300 від 24.07.2019р. за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366, ч.5 ст.191 КК України відносно позивача, застосований до нього ухвалою слідчого судді від 08.01.2020р. (а.с.65).

18.03.2020р. прокурор відділу прокуратури Харківської області Басула Л.О. відповідною постановою закрила кримінальне провадження №0000300 від 24.07.2019р. в частині оголошеної позивачу підозри за ч.5 ст.191 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.66-68).

30.06.2020р. позивач був звільнений з роботи на підставі наказу про звільнення від 30.06.2020р. №83 за згодою сторін.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь

- 48'000,00 гривень за незаконне застосування запобіжного заходу особистого зобов`язання із покладанням відповідних процесуальних обов`язків протягом 48 днів (із розрахунку 1000 гривень за день дії цього незаконного запобіжного заходу та відповідних процесуальних обов`язків);

- 196'000,00 гривень - за незаконне застосування запобіжного заходу домашнього арешту із покладанням відповідних процесуальних обов`язків протягом 98 днів (із розрахунку 2000 гривень за день дії цього незаконного запобіжного заходу та відповідних процесуальних обов`язків);

- 216'000,00 гривень за незаконне відсторонення від посади протягом 108 днів (із розрахунку 2000 гривень за день дії цього заходу забезпечення кримінального провадження);

-100000,00 гривень за незаконне перебування під слідством протягом 153 днів (тобто 5 місяців та 1 день) з 17.10.2019р. до 18.03.2020р.

Судова колегія не може погодитися з таким розрахунком з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.2, 7 ст.1176 ЦК України).

Шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі «Закон»).

Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, в тому числі, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону).

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладено також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Матеріали справи свідчать, що позивач перебував під слідством та судом протягом 153 днів тобто 5 місяців і 1 день.

Судом першої інстанції вірно визначено період часу, який позивач перебував під слідством, однак невірно обраховано розмір моральної шкоди спричинений позивачу.

Судова колегія врахувала, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Беручи до уваги вище зазначене, судова колегія вважає, що позивач набув право на відшкодування завданої моральної шкоди, у зв`язку із постановленням щодо нього постанови про закриття кримінального провадження, оскільки було встановлено відсутність в його діях складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті ч. 5 ст. 191 КК України тому обґрунтованим є розмір моральної шкоди у сумі 80000,00 грн.

Колегія суддів бере до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди є не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не приведе до її безпідставного збагачення.

Наведене узгоджується із висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що завдана позивачеві моральна шкода у розмірі 80000,00грн. підлягає відшкодуванню саме з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби України.

Так, згідно роз`яснень, які викладені в пункт 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Даний висновок також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року по справі №199/6247/20.

Щодо доводів апеляційних скарги про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги позивачем було надано договір про надання правової допомоги №11 грудня 2020 року.

За умовами п.4.1. договору за надання правової допомоги послуг, зазначених у п.2.1. цього договору, клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого визначається у додатковій угоді до цього договору.

Пунктом 2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 11.12.2020р., яка була укладена 21.12.2020р. між позивачем та адвокатом Кулабуховим О.В., розмір гонорару адвоката, передбаченого п.4.1 договору про надання правової допомоги від 11.12.2020, за надання правової допомоги у формі представництва інтересів клієнта у цивільній справі щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, становить грошову суму у розмірі 50% від грошової суми, стягнутої рішенням суду у відповідній справі (а.с.15).

Ураховуючи реальність та необхідність вказаних вище витрат, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір необхідних та достатніх витрат у сумі 28000,00 грн. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає сума судових витрат (витрат на правову допомогу), яка є пропорційною до задоволених судом позовних вимог. Позивачем рішення суду в цій частині не оскаржувалось.

На користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката у розмірі 3780,00 грн (13,5% розмір задоволених позовних вимог).

Щодо доводів апеляційної скарги ТУ ДБР у м. Полтаві про не залучення Держави України до участі у справі як окремого суб`єкта цивільних правовідносин судова колегія відхиляє, оскільки Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином позивач звернувся до уповноваженого органу який представляє інтереси Держави.

Стосовно посилань апеляційних скарг на недоведеність порушення прав та законних інтересів позивача, судова колегія їх відхиляє, оскільки відносно ОСОБА_1 проводилися слідчі (розшукові) дії, застосовувалися запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та відсторонення від посади, що в свою чергу потягнули зміни у нормальному житті позивача та обмеженні його прав і в подальшому кримінальне провадження відносно нього було закрито в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та відсутність даних щодо його причетності до вчинення вказаного кримінального правопорушення. Отже, позивач незаконно був обмежений своїх конституційних правах і свободі.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141, п. п. «б», «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судового збору та з урахування часткового задоволення апеляційних скарг вважає за необхідне компенсувати пропорційно до задоволених вимог ТУ ДБР у м.Полтаві та Харківської обласної прокуратури судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві та Харківської обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди 80000,00. (вісімдесят тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3780,00 грн.

Компенсувати Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 6154,37 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Компенсувати Харківській обласній прокуратурі судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5777,72 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 03 лютого 2022 року.