ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/111/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №693/618/21 Категорія: 304090300 Шимчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Сіренка Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі банк, АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року банк скерував до суду вказаний позов, обґрунтовуючи його наступними обставинами.

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 27 серпня 2008 року.

Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, а підписанням заяви між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

27 серпня 2008 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений».

Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та дата дії отриманих кредитних карток зазначені у довідці про отримані кредитні картки).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався до 19 000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі якого відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором, але в процесі користування кредитним рахунком він не надавав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості, а також підтверджується випискою по рахунку.

Позивач зазначив, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк».

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 14 червня 2021 року має заборгованість в розмірі 30 376,15 грн, з яких:

28 399,14 грн - заборгованість за кредитом;

1 977,01 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн заборгованість за комісією;

0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року позовні вимоги банку задоволено повністю.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про те, що позивач виконав перед відповідачем свої зобов`язання, надавши йому у користування кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, які відповідач отримав, якими користувався, частково погашав, але у добровільному порядку не повернув, що свідчить про порушення зобов`язань відповідача перед позивачем.

Таким чином суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитним договором б/н від 27 серпня 2008 року в розмірі 30 376 грн. 15 коп.

Рішення районного суду оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач заперечує надання йому кредитних коштів за заявою б/н від 27 серпня 2008 року та вказує, що вказана заява не може бути кредитним договором, за яким нараховуються відсотки, пеня і тому подібне, проте вказаної обставини суд не врахував.

Скаржник у апеляційній скарзі звертає увагу на те, що будь-які підписи відповідача на таких документах як «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» відсутні.

Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом емісії та передачі останньому кредитної картки, позивач тим не менш не надав до суду жодного доказу з приводу того, що така картка (відтак і кредит) взагалі коли-небудь видавалися відповідачу, адже жодний з наданих до суду документів не містить посилань на це.

Будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять. За таких умов у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку в порядку повернення кредиту будь-яких коштів.

Крім того скаржник вказує на звернення позивача до суду із позовними вимогами із порушенням термінів позовної давності, про застосування яких ОСОБА_1 просив у відзиві на позовну заяву. Скаржник зазначає, що останній раз кошти нібито були надані відповідачу у 2008 році, проте цей факт проігнорований судом першої інстанції.

Апелянт у скарзі також особливо наголошує на тому, що із заяви б/н взагалі не випливає така обставина як надання відповідачу кредитних коштів чи замовлення ним у позивача відповідної суми кредитних коштів чи будь-яких інших коштів.

Також скаржник зазначає про необґрунтованість суми боргу. Для скаржника не зрозуміло з яких підстав суд першої інстанції вийшов на суму боргу відповідача, оскільки у матеріалах справи відсутній будь-який розрахунок саме відповідної суми. Суд першої інстанції жодним чином не перевірив обґрунтованості нарахованої суми боргу, а просто її формально переписав із розрахунку заборгованості із невідомого банківського рахунку та відповідної картки. Скаржник не погоджується із розрахунком заборгованості, яку визначив позивач, оскільки позивачем не доведено факт отримання коштів відповідачем від позивача та користування відповідачем кредитними коштами.

Керуючись вказаними доводами, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Враховуючи вказані норми процесуального права, колегія суддів переглядає заочне рішення суду в межах аргументів, наведених у скарзі банку.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення.

За матеріалами справи встановлено, що 27 серпня 2008 року ОСОБА_1 підписав заяву, в якій просив відкрити рахунок і надати перераховані нижче послуги: кредитна картка (тип 55772129; валюта гривня; тип кредитного ліміту: фінансовий; сума кредитного ліміту 100 грн; базова відсоткова ставка 30 5 із розрахунку 360 днів у році; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки; порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості.

У вказаній заяві зазначено, що підписант ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Також зазначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт; зазначений номер кредитної картки та дата її відкриття із підписом клієнта (а.с. 21).

27 серпня 2008 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено тип картки та тип кредитної лінії, валюта рахунку, базова відсоткова ставка 2, 5 % у грн, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, розмір пені, штрафів та розмір відсотків на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту (а.с. 22).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карки, оформлено на ОСОБА_1 , за період з 28 серпня 2008 року по 04 травня 2020 року кредитний ліміт по картці збільшувався та зменшувався. 11 травня 2017 року за карткою зафіксований максимальний кредитний ліміт 19 000,00 грн. (а.с. 19).

Крім того згідно з довідкою про отримані відповідачем кредитні карки остання з них має термін дії до 02.2023 року (а.с. 20).

Випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 підтверджується користування відповідачем грошовими коштами із відміткою про деталі банківських операції та їх суми (а.с. 45-65).

Крім того позивачем надано на підтвердження позовних вимог паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 18 травня 2020 року, в якому вказана інформація про основні умови кредитування та інших важливих правових аспектах по семи типах кредитного продукту (а.с. 23-25).

Позивачем до суду першої інстанції на підтвердження своїх вимог долучені витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем (а.с. 26-31).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови і правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, тому вони не можуть братися до уваги з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, висновки якої зводяться до того, що позивач зобов`язаний письмово проінформувати споживача фінансових послуг про умови кредитування, а надані позивачем не підписані Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, позивач надав до суду також розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року, розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2019 року, розрахунок заборгованості станом на 14 червня 2021 року (а.с. 6-18), а також виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 28 серпня 2008 року по 01 червня 2021 року (а.с. 45-65).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, заборгованість відповідача станом на 14 червня 2021 року становить 30 376,15 грн, з яких:

28 399,14 грн - заборгованість за кредитом;

1 977,01 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн заборгованість за комісією;

0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Наданий банком розрахунок заборгованості заперечується відповідачем, проте ОСОБА_1 власного розрахунку не надає, клопотання про залучення спеціаліста чи проведення економічної експертизи для спростування визначеного банком розміру заборгованості до суду не заявляв. Таким чином вказаний розрахунок відповідачем не спростовано.

Відповідачем також не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки по його картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, від 14 квітня 2021 року у справі 759/11453/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 345/2633/20.

Із вищевказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник активно користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо повернення цих коштів.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Таким чином, виходячи із встановлених вище обставин, зокрема підписання відповідачем заяви, довідки про умови кредитування, паспорту споживчого кредиту, а також користування кредитними коштами на банківським карткам, що прямо підтверджується випискою по рахунку, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності кредитних правовідносин між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк».

З наведеного вбачається, що позивач довів існування кредитних правовідносин між сторонами. Це підтверджується наданими банком належними та допустимими доказами в їх сукупності, тому доводи апелянта в частині заперечень щодо замовлення ним банківських послуг, отримання кредитних карток та користування кредитними коштами колегією суддів відхиляються.

Доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, в тому числі і за відсотками за користування кредитом, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.

Судом вірно враховано як належний та допустимий доказ виписку за договором ОСОБА_1 та встановлено, що відповідач користувався кредитною карткою, здійснюючи різного роду операції (знімав готівку в банкоматах, здійснював перекази, поповнював картку готівкою в терміналах самообслуговування в м. Жашків та у м. Київ, поповнював телефон, розраховувався карткою в магазинах, ресторанах, на АЗС, за таксі тощо), які надані позивачем на підтвердження позовних вимог.

Проте суд, враховуючи заперечення відповідача в частині визначеного розміру заборгованості, наданого розрахунку банком не перевірив, тому неповно з`ясував обставини справи в цій частині.

Слід врахувати, що випискою по картковому рахунку також підтверджується надання позичальнику максимального кредитного ліміту у розмірі 19 000,00 грн. 11 травня 2017 року. (а.с. 50, зв) Надання клієнту овердрафту, що передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, неузгоджений між банком та відповідачем як умова договору, тому нарахування банком ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту понад розмір кредитного ліміту є безпідставним, а визначення банком розміру заборгованості за кредитом (без врахування відсотків, комісій та штрафних санкцій) кредиту у розмірі 28 399,14 грн. є необґрунтованим.

Так, випискою по карткам ОСОБА_1 НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 за період з 28 серпня 2008 року по 01 червня 2021 року підтверджуються фактичне використання відповідачем грошових коштів усього на суму 165 603,53 грн.

За означений період на погашення заборгованості відповідачем внесено на рахунок по вказаним карткам грошових коштів на загальну суму 180 973,50 грн.

Враховуючи те, що випискою по картковому рахунку підтверджено належними та допустимими доказами фактичне надходження на картку грошових коштів у розмірі, що перевищує фактично витрачені кошти, колегія суддів приходить до висновку про те, що кредитні зобов`язання ОСОБА_1 за тілом кредиту у розмірі, що не перевищує розмір максимально можливого розміру кредитного ліміту, виконано повністю.

Перевіряючи рішення суду в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1 977,01 грн колегія суддів враховує наступне.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості по самому кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору, а також встановлення базової відсоткової ставки у підписаній відповідачкою заяві та довідці про умови кредитування та паспорті споживчого кредитування.

Досліджуючи узгоджені між ОСОБА_1 та банком умови договору, колегія суддів встановила, що у заяві від 27 серпня 2008 року, яка підписана відповідачем, між банком та клієнтом узгоджена базова відсоткова ставка у розмірі 2, 5 % щомісяця ( 30 % із розрахунку 360 днів у році) (а.с. 21).

Такий же розмір відсоткової ставки узгоджений сторонами і у довідці про умови кредитування. (а.с. 22). Крім того у цій довідці визначений розмір підвищених відсотків, що нараховуються на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту 3,75 % щомісяця.

Однак колегією суддів встановлено, що у розрахунку заборгованості банк нараховував проценти, починаючи з 28 серпня 2008 року за ставкою 30 % річних, з 13 січня 2015 року за ставкою 34,8 %, з 01 квітня 2015 року за ставкою 43,2 % річних і тощо, що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.

Підтверджень узгодження з відповідачем таких відсоткових ставок банк не надав.

При цьому посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на мотиви неврахування таких Умов та правил як складової частини договору, що викладені вище.

Суд враховує, що заборгованість нарахована банком за значний період з моменту видачі кредитної карти 28 серпня 2008 року до 01 червня 2021 року. Тіло кредиту відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості за весь період змінювалось, банк не надав розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за узгодженою з відповідачем ставкою (2,5 % на місяць, 30 % на рік).

Однак банк доказів щодо наявності підстав для нарахування заборгованості за відсотками, що перевищують 30 % річних, не надав, власних розрахунків заборгованості за відсотками в розмірі, що узгоджений з позичальником, не навів.

Відтак за відсутності спеціального програмного забезпечення, за допомогою якого банк нараховував суму заборгованості, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом, виходячи із ставки, яка зазначена в заяві та довідці про умови кредитування в розмірі 2,5 % на місяць.

У зв`язку з викладеним суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за ставкою 30 % річних, але так як таких розрахунків банк не надав, тому у задоволенні вимоги про стягнення відсотків належить відмовити у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості за відсотками.

Оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставин були неповно з`ясовані районним судом першої інстанції та у зв`язку із недоведеністю позивачем обставин, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, оскаржуване рішення районного суду підлягає до скасування із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Таким чином у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 судові витрати, сплачені ним за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 405,00 грн. слід стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 405,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді