Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2301/21
номер провадження 2/695/341/22

03 лютого 2022 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
за участі секретаря Оніщенко Н.В.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Золотоніської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу №37-2, укладений 20.01.1998 р. на Товарній Біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія), за яким ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану квартиру, що на праві власності належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що за свого життя ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_2 зазначену квартиру, яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу, що був зареєстрований на Товарній Біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) у відповідності до ЗУ «Про товарну біржу».
Відповідно до умов вказаного договору останній, на підставі ст. 227 ЦК УРСР підлягає реєстрації в Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації (Золотоніський відділок).
ОСОБА_4 повністю виконав умови вказаного договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно кошти, вселився в квартиру, зареєстрував вказаний договір в БТІ у передбаченому на той час законом порядку, а тому набув право власності на вказану квартиру і правомірно володів нею до моменту своєї смерті.
За свого життя ОСОБА_4 склав заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу 15.07.2011 року за реєстровим №2488, яким визначив спадкоємцем всього належного йому майна свою дружину ОСОБА_1 .
Позивач належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та звернулася до Золотоніської міської державної нотаріальної контори з метою належної реєстрації своїх спадкових справ. Однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нотаріально не засвідчений.
Позивач наполягає, що проведення реєстрації КП «ЧООБТІ» за ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру на підставі вказаного договору купівлі-продажу, посвідченого ТБ «Українська Біржа Нерухомості» 20.01.1998р., а не нотаріусом, станом на січень-березень 1998 року не суперечило чинному законодавству, крім того позивач не має об`єктивної можливості нотаріально посвідчити зазначений договір у зв`язку із невідомим місцем знаходження ОСОБА_2 та недійсністю свідоцтва про державну реєстрацію ТБ «Українська Біржа Нерухомості».
За таких обставин позивач змушена звернутись до суду з даним позовом з метою захисту своїх прав.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2021 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Представник позивача, адвокат Брус С.М. надав до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Золотоніської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву у якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнали.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв, клопотань суду не надавала, про причини неявки суд не повідомляла.
За таких обставин враховуючи належне повідомлення усіх учасників по справі про дату та місце розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_1 від 21.11.2018р) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складений відповідний актовий запис за №330.
Згідно із заповітом ОСОБА_4 від 15.07.2011р., посвідченого нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І., що зареєстровано в реєстрі за №2488, останній на випадок своєї смерті призначив спадкоємицею всього належного йому на праві особистої власності майна свою дружину ОСОБА_1 . При цьому до складу спадщини була включена також квартира за АДРЕСА_1 .
Як вбачається з копії спадкової справи, що надана Золотоніською міською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа за №2/2019 за заявою ОСОБА_1 ..
Відповідно до копії вказаної спадкової справи, інші заяви про прийняття та/або відмову від спадщини до заведеної нотаріусом спадкової справи не надходили.
25.11.2020 р. ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 .
Постановою державного нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 25.11.2020р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки наданий в якості документа, що підтверджує право власності на квартиру договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 20 січня 1998 року за реєстровим №37-2, однак нотаріально посвідчений договір не був.
Квартира, що входить до складу спадкового майна, була придбана ОСОБА_4 20.01.1998 року на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія), що стверджується копією доданого договору.
Пунктом 11 Договору купівлі-продажу визначено, що на підставі ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, даний договір підлягає реєстрації в Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації (Золотоніський відділок). В засвідчуваному записі також вказано, що даний Договір зареєстровано на Товарній Біржі "Українська Біржа Нерухомості" (Черкаська філія) відповідно до протоколу відкритих торгів № 4 від 20.01.1998 року, та на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", не підлягає нотаріальному засвідченню.
На звороті Договору наявна відмітка КП «ЧООБТІ» (Золотоніський відділок) про проведення реєстрації права особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , про що здійснено запис в реєстрову книгу № 48 за реєстровим № 7452 від 21.03.1998 року.
Згідно із ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Дія актів цивільного законодавства в часі регламентована ст. 5 ЦК України.
Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Отже, в даному випадку на момент переходу права власності на квартиру до ОСОБА_4 правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УPCP (в редакції 1963 року).
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956- XII договір купівлі-продажу включений в перелік біржових операцій.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України (з доповненнями 1993 року, в редакції, що діяла на час укладення договору) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах.
За змістом ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець, зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.
Згідно з частиною 1 статті 47 ЦК України (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.
Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 220 нині діючого ЦК України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про, товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Статтею 2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники.
Згідно із ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.
Таким чином, угоди, що зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України "Про нотаріат", перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) було роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.
На час укладення договору купівлі-продажу квартири в січні 1998 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.
При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 1998 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена відповідним відділом бюро технічної інвентаризації.
Реєстрація бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_4 права власності на придбану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни, зареєстрованих біржею.
Крім того, в подальшому Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачалася підстава для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею.
Відповідно до п.5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Вищезазначене не суперечить й вимогами ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, оскільки ОСОБА_4 повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, здійснивши оплату за придбане майно грошовими коштами, які покупець ОСОБА_2 одержала під час підписання цього договору, що вбачається з п. 4 даного правочину та написом останньої на ньому про отримання коштів, а вказаний договір купівлі-продажу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР, був зареєстрований у КП «ЧООБТІ» (Золотоніський відділок), в передбаченому Законом порядку, суд вважає, що ОСОБА_4 на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України "Про власність" набув право власності на вказану квартиру і правомірно володів нею.
Як було зазначене вище, ОСОБА_4 з часу придбання квартири та по день своєї смерті вважав себе власником квартири, був зареєстрований та постійно проживав у ній, тобто володів і користувався цією квартирою.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, так як цей договір був укладений сторонами з їх обопільної згоди, сторони виконали всі умови договору, ОСОБА_4 зареєстрував цей договір і в теперішній час, у зв`язку зі його смертю неможливо нотаріально посвідчити укладений договір.
Оскільки за життя ОСОБА_4 набув право власності на квартиру, то після його смерті ця квартира є спадковим майном.
Як зазначено у постанові державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.11.2020 року вчинити нотаріальну дію, а саме видати на ім`я спадкоємця свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру неможливо через недотримання нотаріальної форми договору купівлі-продажу спадкової квартири, який був укладений до виконання біржової угоди.
Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкодавцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.
Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.
У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Враховуючи, що судом було встановлено правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом померлого, належним чином прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше майно спадкодавця, є підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру, що належала ОСОБА_4 .
На підставі зазначеного та керуючись
ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 10,
ст., ст. 76,264,265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Золотоніської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу №37-2, укладений 20.01.1998р. на Товарній Біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія), за яким ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29.7 кв. м, житловою площею 16.2 кв. м.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом на житлову квартиру, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29.7 кв. м., житловою площею 16.2 кв. м., яка належала на праві власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Середа Л.В.