ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14502/21

Провадження № 22-ц/4820/326/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника відповідача Файчука А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - Управління МВС) про відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначив, що 6 листопада 2016 року працівниками Апеляційного суду Хмельницької області щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за неповагу до суду. На підставі цього протоколу відкрито кримінальне провадження №0000031 від 18 червня 2016 року, в рамках якого органи досудового розслідування повідомили позивача про підозру. До теперішнього часу адміністративне та кримінальне провадження не закриті. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди. Перебування під слідством порушило його звичний уклад життя та позбавило його можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, погіршило його відносини з оточуючими людьми. Незаконне переслідування позивача триває 72 календарних місяці, внаслідок чого розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить 1 296 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь 1 296 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031, яке постановою прокурора від 9 серпня 2021 року закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України), здійснювалося Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області. Оскільки Управління МВС не є правонаступником цього управління та належним відповідачем у справі, то вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок незаконних дій органу державної влади ОСОБА_1 завдано моральної шкоди. Ця шкода відшкодовується державою, тому позов заявлений ОСОБА_1 до держави Україна, а не до Управління МВС. Суд не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Держава Україна в особі Управління МВС подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував норми статей 23, 167, 170 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 1, 2, 3, 4, 13 Закону України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР), неправильно витлумачив норми статті 1176 ЦК України та не дотримався приписів статей 48, 58 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

6 листопада 2015 року працівником Апеляційного суду Хмельницької області складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого в той день о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_1 під час судового засідання в приміщенні апеляційного суду, що за адресою: м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1, - проявив неповагу до складу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області Бережного С.Д., Кулеші Л.М., Курдзіля В.Й., зокрема, вчинив дії, які свідчать про явну неповагу до суду та встановлених в суді правил поведінки, за що відповідальність передбачена ст. 185-3 КУпАП.

Вказаний протокол був надісланий до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, який постановою від 25 грудня 2015 року матеріали адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП (справа №686/22551/15-п) направив керівнику Хмельницької місцевої прокуратури для відповідного реагування. Суд виходив з того, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад кримінального правопорушення.

З аналогічних підстав Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області постановою від 11 квітня 2016 року вдруге направив матеріали адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 керівнику Хмельницької місцевої прокуратури для прийняття рішення.

17 червня 2016 року місцевий відділок поліції вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості та відкрив кримінальне провадження №0000031 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

З 4 вересня 2017 року Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000197 за підозрою ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Постановою Прокуратури Хмельницької області від 3 листопада 2017 року матеріали вказаних досудових розслідувань об`єднані в одне провадження.

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 296 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000031 від 17 червня 2016 року щодо ОСОБА_1 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 189 КК України, та ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, переданий до суду 2 квітня 2019 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2020 року, залишеною без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року, обвинувальний акт в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 189 КК України та ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 189 КК України повернено прокурору.

Постановою Хмельницької обласної прокуратури від 9 серпня 2021 року закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В іншій частині кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 189 КК України знаходиться на досудовому розслідуванні.

а) щодо належного відповідача у справі

Застосовані норми права

Статтею 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

В силу ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За змістом ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою в повному обсязі.

Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Із положень ч. 4 ст. 58 ЦПК України слідує, що держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Водночас, залучення або ж незалучення до судового вирішення спору такого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не орган державної влади, який порушив права чи інтереси позивача.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 27 листопада 2019 року (справа №242/4741/16-ц) та від 25 березня 2020 року (справа №641/8857/17), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`явив позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної органом досудового рослідування, до держави Україна. При цьому позивач визначив Управління МВС як орган, який має представляти інтереси держави у спірних правовідносинах.

Натомість, суд першої інстанції помилково ототожнив статус Управління МВС, яке здійснює представництво інтересів держави в суді, з державою Україна як відповідачем у справі.

Отже, висновок суду про те, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки його заявлено до неналежного відповідача, не ґрунтується на законі.

б) щодо вирішення спору по суті

Застосовані норми права

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон №266/94-ВР.

Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ст. 1 Закону №266/94-ВР).

Із положень п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону №266/94-ВР слідує, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Як передбачено п. 5 ст. 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, серед іншого, відшкодовується моральна шкода.

Статтею 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За змістом ст. 13 Закону №266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, ця шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб указаних органів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені й Законом №266/94-ВР. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за реабілітуючих обставин, у тому числі за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, зокрема, внаслідок неправомірних дій щодо неї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що незаконні дії органів досудового розслідування, зокрема, притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України, повідомлення йому про підозру та складення щодо нього обвинувального акта, завдали ОСОБА_1 моральних втрат.

ОСОБА_1 зазнав незаконного кримінального переслідування, яке призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 неправомірними діями органів досудового розслідування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коди межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України ОСОБА_1 перебував під слідством і судом з 12 грудня 2017 року (день повідомлення про підозру) до 9 серпня 2021 року (день закриття кримінального провадження), тобто повних 43 місяці. Враховуючи встановлений ст. 8 Закону України від 2 грудня 2021 року №1928-IX «Про державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи (6 500 грн), характер та обсяг душевних страждань ОСОБА_1 , тривалість його немайнових втрат і наслідки неправомірних дій для нього, вимоги розумності та справедливості, позивачу слід присудити відшкодування моральної шкоди у розмірі 310 000 грн.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши вказані норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

З огляду на викладене, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, в розмірі 310 000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий) у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, грошові кошти в сумі 310 000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 лютого 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 33