Справа № 493/981/21
Провадження № 2/493/48/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ІЛЬНІЦЬКОЇ О.М.

за участю секретаря ЖУКОВСЬКОЇ О.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача АДВОКАТА КОМІСАРА О.В.

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

26.07.2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Ухвалою від 30.07.2021 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 27.08.2021 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрите, справу призначено до судового розгляду.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 05.03.2019 року вона позичила ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 10000 грн, про що останній власноруч написав розписку та зобов`язався повернути борг до 31.12.2019 року. Свої зобов`язання позивачка виконала належним чином, надала відповідачеві в борг 10000 грн, але в строк, визначений в розписці, ОСОБА_4 грошові кошти не повернув, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача основну суму боргу 10000 грн, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 1382,33 грн, суму збитків від інфляції в розмірі 1166грн. (станом на 15.07.2021 року), 3% річних 461,10 грн (станом на 15.07.2021), а всього 13009,43 грн та понесені судові витрати.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він не позичав кошти у ОСОБА_3 . Ним дійсно від ОСОБА_3 були отримані грошові кошти в якості оплати за роботу в неї, однак про отримання цих коштів він написав розписку, в якій зазначив про отримання грошей в борг. Він виконав роботу, за яку отримував кошти, але оригінал розписки залишився у ОСОБА_3 . Тому вважає, що він не повинен повертати позивачеві грошові кошти.

Заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Ч. 2 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно ст. ст. 12, 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 05.03.2019 року позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 10000 грн, які зобов`язувався віддати до кінця 2019 року в повному обсязі, що підтверджується його письмовою розпискою.

Зі змісту вказаної розписки вбачається, що ОСОБА_4 саме позичив у ОСОБА_3 кошти та зобов`язався їй повернути до кінця 2019 року, отже розписка містить умови отримання позичальником боргу із зобов`язанням його повернути до визначеної дати, тому судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики.

Однак ОСОБА_4 свого зобов`язання не виконав, грошові кошти ОСОБА_3 у визначений в розписці термін не повернув, тому вона має право вимагати від відповідача боргового зобов`язання.

Посилання відповідача на виконання ним боргових зобов`язань ним не доведені належними доказами, натомість наявність боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боржник отримав кошти та не повернув їх.

Таким чином, суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконав належним чином взяті на себе за договором позики від 05.03.2019 року зобов`язання, тому на вимогу позикодавця повинен сплатити за договором позики борг у розмірі 10000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже враховуючи, що інше не встановлено договором або законом, відповідач має сплатити позивачеві проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ. Такі проценти мають нараховуватися протягом строку дії договору, а після його закінчення кредитор має право вимагати нарахування платежів згідно зі статтею 625 ЦК України, тобто, 3 % річних та інфляційні, що відповідає висновку, зазначеному у постанові Касаційного цивільного суду № 756/3128/16-ц від 09.08.2019 року.

Тому позикодавець має право вимагати стягнення процентів за користування коштами у межах погодженого сторонами строку позики, тобто з 06.03.2019 до 31.12.2019 року.

Таким чином належить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 05.03.2019 року в розмірі 1382,33 грн., де сума заборгованості становить 10000 грн., з 06.03.2019 до 25.04.2019 ( 51 день) облікова ставка НБУ - 18 %, дата початку нарахування 06.03.2019, дата закінчення нарахування 25.04.2019 (10000 грн. х 18 : 100 : 365 х 51 = 251,51 грн.); з 26.04.2019 до 18.07.2019 (84 дні) 17,5% (10000 грн х 17,5% :100 :365 х 84 = 402,74 грн); з 19.07.2019 до 05.09.2019 (49 днів) 17% (10000 грн х 17 :100 :365 х 49 = 228,22 грн); з 06.09.2019 до 24.10.2019 (49 днів) 16,5% (10000 грн х 16,5 : 100 :365 х49 = 221,51 грн); з 25.10.2019 до 12.12.2019 (49 днів) 15,5% (10000 грн х 15,5 : 100 :365 х 49 = 208,08 грн); з 13.12.2019 до 31.12.2019 (19 днів) 13,5% (10000 грн х13,3 :100 : 365 х 19 =70,27 грн), а разом з 06.03.2019 до 31.12.2019 1382,33 грн (251,51+402,74+228,22+221,51+208,08+70,27 грн).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що строк виконання зобов`язання настав 31.12.2019, і воно не виконане у визначений строк, з 01.01.2020 зобов`язання є простроченим, тому з цього часу у позивача виникло право на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

За період з 01.01.2020 до 01.07.2021 індекс інфляції складає 111,66, отже розмір індексації заборгованості становитиме 1166 грн., де сума заборгованості становить 10000 грн., сукупний індекс інфляції 111,66 (10000 грн. х 111,66 : 100 - 10000 = 1166 грн.).

Сума 3 % річних складатиме 461,10 грн., де сума заборгованості становить 10000 грн., дата початку нарахування 01.01.2020, дата закінчення нарахування 15.07.2021, тобто 562 дні, відсоткова ставка 3% річних (10000 грн. х 3 : 100 : 365 х 562 = 461,10 грн.).

Отже в загальній сумі з відповідача підлягає стягненню 13009,43 грн, які складаються з наступного: сума боргу 10000 грн.; відсотки 1382,33 грн., 3% річних 461,10 грн., інфляційні втрати 1166 грн.

Враховуючи, що до закінчення судових дебатів у справі сторона позивача зробила заяву про подання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до ч.8 ст.144 ЦПК України призначається судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 141, 246, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: с. Оленівка Балтського району Одеської області, грошові кошти в сумі 13009 грн 43 коп., які складаються з суми боргу 10000 грн.; відсотків 1382 грн 33 коп., інфляційних витрат 1166 грн 00 коп, 3% річних 461 грн. 10 коп.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 16:00 год. 10 лютого 2022 року в приміщенні Балтського районного суду.

Зобов`язати позивача ОСОБА_3 подати до суду докази щодо розміру понесених нею судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 03.02.2022 року.

СУДДЯ