Справа № 464/6197/21
пр.№ 2/464/431/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/6197/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

вимоги: визнання особи такою, що втратила право користування житлом

Обставини справи

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року клопотання залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечили.

Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається такими, якому вручено судове рішення.

Додатково відповідач повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.

Відзив на позов відповідачем не подано та клопотання про продовження процесуального строку у зв`язку із карантинними заходами не заявлено.

З урахуванням наведеного судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін, а тому з метою дотримання прав позивача на доступ до суду та балансу інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляду справи суд вважає можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

20 липня 2021 року між відповідачем ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович О.С. договорі купівлі-продажу (реєстровий № 1252), згідно з яким остання набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

У п.11 даного договору сторонами обумовлено обов`язок продавця звільнити квартиру від речей домашньої обстановки і вжитку, знятися з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі та передати ключі від квартири покупцю до 31 липня 2021 року.

20 липня 2021 року між ОСОБА_3 (продавець) та позивачем ОСОБА_1 (покупець) укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович О.С. договорі купівлі-продажу (реєстровий № 1260), згідно з яким остання набула у власність спірну квартиру.

Суд ураховує презумпцію правомірності правочину, передбачену ст.204 ЦК України, адже відомості про змінення, скасування та визнання його недійсним в судовому порядку відсутні.

Про актуальність права власності свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 липня 2021 року за № 266697911 та від 02 лютого 2022 року № 297447021.

Отже позивач є новим власником спірної квартири та набула право приватної власності на спірну квартиру на законних підставах, оскільки відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 06 вересня 2021 року зареєстроване місце проживання відповідача у згаданій квартирі з 10 лютого 1989 року, власником/співвласником якої він не є.

Позивач заявляє вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, а тому у спірних правовідносинах права позивачів, як власників житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника жилого будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦПК України).

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі наведених норм права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України.

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18, що у порядку ч.4ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Право користування чужим майном передбачено у ст.ст.401-406 ЦК України. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч.2 ст.406 ЦК України).

Доказів на підтвердження укладення між позивачами та відповідачем будь-яких договорів, на підставі яких за ним би зберігалося право користування спірним житлом, надано не було, і таких не здобуто судом під час розгляду справи.

Отже лише сам по собі факт реєстрації відповідача у спірному житлі, враховуючи намір позивача, як власника вільно володіти, користуватися, а також розпоряджатися таким житлом, безумовно перешкоджає у вчиненні ним таких дій. Право позивача, яка придбала квартиру, є порушеним та підлягає захисту, оскільки із припиненням права власності відповідачем на квартиру, втрачається й право користування жилим приміщенням.

Отже суд вважає за можливе здійснити захист порушеного права позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, позов є підставними та підлягає задоволенню. Інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Суд вирішив справу за наявними матеріалами за відсутності відзиву відповідача.

Судові витрати

У порядкуст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.258,259,263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

Повне судове рішення складено 02 лютого 2022 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО