ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1366/22
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Радченка А.О.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за несплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:
05 жовтня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені за несплату аліментів.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що рішенням суду від 11 березня 2009 року постановлено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_4 , 2003 року народження. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, і тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментам та пеню за прострочення сплати аліментів у загальному розмірі 89 082,80 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2021 року цивільну справу № 753/20260/21 передано судді Шаповаловій К.В.

19 жовтня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 7 грудня 2021 року.

2 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення щодо заявлених позовних вимог. Також представником відповідача подано заяву про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 2 грудня 2021 року задоволення клопотання представника відповідача та постановлено проведення судового засідання 7 грудня 2021 року у режимі відеконферецзв`язок.

Крім того, 2 грудня 2021 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача про передачу справи за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області, за місцем реєстрації відповідача. Клопотання обґрунтоване тим, що позовна заява містить декілька вимог, основна з яких це стягнення заборгованості по аліментам, а отже позов має розглядатись за загальними правилами підсудності, оскільки стаття 28 ЦПК не містить такого виду позовних вимог як стягнення заборгованості по аліментам.

Ухвалою суду від 7 грудня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача відмовлено.

У судовому засіданні 7 грудня 2021 року позивачка підтримала свої позовні вимоги, вказала, що наразі у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 41749 грн, яку вона просить стягнути з відповідача а також у зв`язку із наявною заборгованість просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 41749 грн., 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 5584,70 грн. Вказала, що відповідач приховав той факт, що він отримує пенсію, що призвело до невірного нарахування щомісячного платежу по аліментам, та як наслідок до виникнення заборгованості.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, вказав, що заборгованість, яка виникла по аліментним зобов`язання не може стягуватись рішення суду, а стосовно пені зауважив, що заборгованість по аліментам виникла не з вини відповідача, а через невірні розрахунки бухгалтера за місцем роботи відповідача, а отже відповідач не повинен сплачувати пеню. Зауважив, що держаний виконавець, відповідно до приписів ЗУ «Про виконавче провадження» повинен не рідше ніж раз на три місяці перевіряти, зокрема доходи боржника, що ним зроблено вчасно не було. Відповідач не приховував доходи, оскільки як і заробітна плата, так пенсія-це офіційні доходи, які приховати неможливо. Вказав також, що на день народження сина відповідач подарував йому телефон Iphone 12 Pro, що свідчить про бажання відповідача спілкуватись із сином. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розгляд справи було відкладено на 19 січня 2022 року.

У судовому засіданні 19 січня 2022 року позивачка підтримала доводи, викладені у попередньому судовому засіданні, наполягала на задоволенні позовних вимог повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд поновити строк для подання додаткових доказів у справі, які були надіслані поштою суду 22 грудня 2021 року, а саме відповідь державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів щодо строків та порядку здійснення запитів до уповноважених органів для перевірки доходів відповідача. Просив врахувати вказану відповідь під час розгляду заявлених позовних вимог.

Заслухавши думку позивачки у справі, клопотання представника відповідача було задоволено, строк на подання доказів у справі поновлено.

Суд, заслухавши пояснення позивачки представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що до 6 квітня 2007 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 24).

У шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 березня 2009 року ухвалено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення повноліття дитини.

Встановлено, що на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 березня 2009 року видано виконавчий лист 12 травня 2009 року, дублікат якого наявний в матеріалах справи (а.с. 19).

З 4 червня 2013 року вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, оскільки боржник проходив службу у в/ч НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до розрахунку заборгованості від 6 вересня 2021 року станом на 26 червня 2021 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів становила 41749,05 грн (а.с. 3-11).

Згідно із довідки про заборгованість, долученої до матеріалів справи представником відповідача станом на 24 листопада 2021 року заборгованість по аліментам становить 32618,29 грн.

Позивач у судовому засіданні не заперечувала, що на час розгляду справи, заборгованість зі сплати аліментів зменшилась та просила це врахувати під час ухвалення рішення у справі.

Стосовно вимоги позивачки про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Відповідно до частин третьої, восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Таким чином, враховуючи те, що відповідна заборгованість за аліментами визначена в порядку виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 березня 2009 року про стягнення аліментів, яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», вимога позивача про її стягнення у цій справі може спричинити подвійне стягнення аліментів, що є неприпустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 569/14819/19.

Не підлягає також задоволенню вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані позивачкою на щомісячну заборгованість, оскільки нормами Сімейного кодексу України передбачений особливий вид відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів пеня.

Стосовно вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд зазначає таке.

За розрахунком позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період з 1 січня 2016 року до 30 вересня 2021 року складає 205486,42 грн.

Враховуючи приписи статті 196 СК України, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 100% заборгованості зі сплати аліментів, тобто в сумі 41749,05 грн.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 195 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно зі статтею 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Аліменти є періодичним платежем і повинні сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Звертаючись із позовом до суду позивачка вказала, що з березня 2019 року відповідач почав отримувати додатковий дохід у вигляді пенсії, який приховав від державного виконавця, що призвело до утримання аліментів в меншому розмірі, лише у червні 2021 року державним виконавцем було встановлено факт отримання відповідачем пенсії, здійснено перерахунок розміру аліментів та встановлено наявність заборгованості. Крім того. з розрахунку державного виконавця було встановлено, що аліменти відповідачем з січня 2016 року сплачувались у меншому розмірі ніж було розраховано державним виконавцем.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця 4 червня 2013 року відкрито виконавче провадження та надіслано постанову сторонам.

Також постанову державного виконавця від 4 червня 2013 року надіслано для виконання в/ч НОМЕР_2 .

Згідно листа військової частини НОМЕР_2 від 23 листопада 2021 року, військовою частиною відповідно до виконавчого провадження від 4 червня 2013 року № 38280524 проводилось стягнення з грошового забезпечення ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј грошового забезпечення з липня 2013 року по листопад 2021 року.

Отже, виконання рішення суду до червня 2021 року здійснювалось за місцем роботи відповідача військової частини НОМЕР_2 , тобто відповідні відрахування із грошового забезпечення відповідача здійснювались відповідальною особою у військовій частині (бухгалтер чи інша особа). Відповідач особисто будь-яких коштів на картковий рахунок позивача як сплату аліментів за вказаний період не перераховував та особисто не визначав щомісячно суму аліментів, яку необхідно відрахувати з його грошового забезпечення на користь позивачу. Таким чином, з січня 2016 року, недоплата аліментів позивачу відбулась саме через невірний розрахунок аліментів роботодавцем відповідача, а отже вина в таких діях відповідача відсутня.

Стосовно твердження позивача про те, що відповідач приховав дохід у вигляді пенсії необхідно зазначити таке.

Відповідно до частини восьмої статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як вбачається із листа другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця від 9 грудня 2021 року державним виконавцем 24 травня 2018 року, 9 січня 2020 року, 26 квітня, 28 травня, 8 червня 22 жовтня та 10 листопада 2021 року були здійснені запити до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, як отримують пенсії, до Державної фіскальної служби, до МВС.

26 квітня 2021 року надійшла відповідь від Пенсійного фонду України про осіб боржників, як отримують пенсії, відповідно до якої ОСОБА_3 отримує пенсію в управлінні ПФУ м. Вінниця в розмірі 6368,40 грн.

27 квітня 2021 року державним виконавцем надіслано вимогу до ГУ ПФУ у Вінницькій області про надання розміру пенсії ОСОБА_3 з моменту її призначення по 30 квітня 2021 року.

31 травня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та стипендію та надіслано, зокрема, до ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Отже, як було встановлено, відповідач отримував офіційні доходи, встановити наявність яких входить до обов`язку державного виконавця. Останнім були вчинені необхідні дії, проте з порушенням порядку та строків, визначених ЗУ «Про виконавче провадження». Доводи позивача проте, що відповідач умисно приховав доходи у вигляді пенсії, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, з урахуванням встановлених вище обставин.

Також позивач вказала, що відповідач отримує пенсію з 2019 року, в той же час відповідно до листів ПФУ, зокрема від квітня 2021 року було встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію, а на запит державного виконавця від 9 січня 2020 року ПФУ відомостей про боржників, які отримують пенсію не надало. У період з січня 2020 року квітень 2021 року державним виконавцем відповідні запити не надсилались, перевірка доходів боржника не здійснювалась.

Крім того, наразі заборгованість по аліментам погашається та з доходів відповідача щомісячно вираховуються відповідні суми. Станом на 24 листопада 2021 року вона становила 32618,29 грн.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, під час розгляду справи в діях відповідача не було встановлено вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки така заборгованість виникла внаслідок бездіяльності державного виконавця щодо порядку та строків виявлення доходів боржника, а також внаслідок невірного відрахування із грошового забезпечення відповідача, яке здійснювалось роботодавцем останнього.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи викладене та те, що заборгованість по аліментним зобов`язанням виникла не з вини відповідача, а протилежного позивачем не доведено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 41749 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями180, 196 СК України, статтями 10, 12, 81, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за несплату аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 4 лютого 2022 року.

Суддя К.В. Шаповалова