КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/414/2022
Справа 357/7087/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Цукурова В.П. в м. Біла Церква 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Дерун Анатолій Андрійович, ОСОБА_4 , про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації прав власності та повернення майна у власність, та за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Дерун Анатолій Андрійович, ОСОБА_4 , про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації прав власності та повернення майна у власність.

Позов мотивувала тим, що 17 вересня 2007 року разом зі ОСОБА_4 набули у спільну часткову власність по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири. На час укладення договору вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який в подальшому було розірвано рішенням суду.

Міським Відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції здійснювалось виконавче провадження № 30466576 щодо примусового виконання за виконавчим листом № 2-5827/2010, виданим 01 листопада 2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» боргу в розмірі 747181,40 грн. В межах виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно, яке було власністю боржника ОСОБА_6 , а саме на Ѕ частину квартири, і 26 жовтня 2012 року проведено прилюдні торги з її реалізації. Ѕ частини квартири була придбана ОСОБА_3 і видано йому свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 07 листопада 2012 року. Таким чином, на даний час квартира перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вважає, що прилюдні торги щодо реалізації Ѕ частини квартири, що належала позивачу, які відбулись 26 жовтня 2012 року, мають бути визнані недійсними з нижченаведених міркувань.

На розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області перебував обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 384 КК України, в межах якого він обвинувачувався зокрема в тому, що виконуючи роботу експерта-оцінювача, умисно склав завідомо неправдивий звіт з незалежної оцінки майна, власником якого була ОСОБА_8 , оцінка не відповідала дійсності, оскільки вартість вказаного об`єкта нерухомості є значно вищою. Ухвалою суду від 31 серпня 2017 року обвинуваченого ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

Отже, під час проведення прилюдних торгів ціна Ѕ частини квартири була визначена на підставі завідомо неправдивого висновку експерта.

На підставі вищевикладеного просила визнати недійсними прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що належало ОСОБА_6 , а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що відбулись 26 жовтня 2012 року, визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідчене приватним нотаріусом Білоцерківского міського нотаріального округу Деруном А.А. 07 листопада 2012 року, видане ОСОБА_3 , скасувати державну реєстрацію права власності на Ѕ частину квартири за вказаною адресою та повернути Ѕ частину квартири у власність ОСОБА_1 .

В жовтні 2020 року третьою особою ОСОБА_5 подано власний позов про визнання прилюдних торгів недійсними, в якому він підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 і наводив додаткові підстави для визнання недійсними прилюдних торгів, зокрема, що майно придбавалося в спільну сумісну власність подружжя, і державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_6 повинен був з`ясувати, чи не володіє вона даним нерухомим майном спільно з іншими особами, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Однак державний виконавець лише пересвідчився в тому, що право власності на Ѕ частину квартири зареєстровано за ОСОБА_6 і не з`ясував її сімейний стан, не встановив, чи придбана частина квартири в період шлюбу. Таким чином, відчуження належної ОСОБА_5 частки в квартирі на публічних торгах без його згоди є порушенням прав ОСОБА_5 як співвласника вказаного майна.

На підставі вищевикладеного просив визнати недійсними прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що належало ОСОБА_6 , а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що відбулись 26 жовтня 2012 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовлено.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та позов ОСОБА_5 , проводити розгляд справи без її участі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об`єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним, і такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 25 листопада 2015 року в справі № 6-1749цс15, а також Верховний Суд в постанові від 21 березня 2018 року в справі № 310/6329/15-ц. Під час проведення прилюдних торгів ціна Ѕ частини квартири була визначена на підставі завідомо неправдивого висновку експерта. Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Однак, судом першої інстанції було неправильно застосовано вищезазначені норми матеріального права.

Вважала, що при ухваленні рішення судом було неправильно застосовано норми права, на які посилався ОСОБА_5 в своєму позові, а саме ст. 60, 65 СК України, ст. 368 ЦК України, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній на момент накладення арешту редакції. Враховуючи, що Ѕ частина квартири була спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , як така, що придбана в період шлюбу, відчуження належної йому частки на публічних торгах без його згоди є порушенням прав ОСОБА_5 . Проте суд першої інстанції неповно з`ясував ці обставини, внаслідок чого було ухвалено необґрунтоване рішення.

Крім того, судом було порушено норму процесуального права, а саме ч. 4 ст. 263 ЦПК України, відповідно до якої суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 01 квітня 2020 року № 462/518/18, факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім?я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі, і відчуження належної одному з подружжя частки в квартирі на публічних торгах без його згоди порушує його право як співвласника цього майна.

Вказувала, що суд першої інстанції, мотивуючи рішення, посилався на постанову Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 357/4884/13-ц за позовом ОСОБА_4 до міського Відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів недійсними, в якій йдеться зокрема про відсутність порушення прав ОСОБА_4 проведеними прилюдними торгами. Однак суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні фактично повністю виклав зміст цієї постанови, посилаючись на норми права, які не були чинними станом на момент проведення прилюдних торгів, а саме на Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5.

При цьому в межах даної справи мова йде про порушення проведеними публічними торгами її прав та законних інтересів, що підтверджується відповідними доказами, яким суд не надав жодної оцінки.

Крім того, суд зазначив, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, а позивач такі дії не оскаржував. Проте такі висновки не відповідають обставинам справи. Предметом судового розгляду в цій справі є не оскарження дій державного виконавця, а оспорювання правочину - прилюдних торгів з підстав невідповідності їх змісту актам цивільного законодавства.

Вважала, що необґрунтована відмова в задоволенні позовних вимог в частині визнання прилюдних торгів недійсними потягла за собою і відмову в задоволенні інших позовних вимог.

Від відповідача відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив проводити розгляд справи у його відсутності, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилався на те, що торги відбулися в межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна та дані обставини не оспорювалися, а сторонами дії державної виконавчої служби щодо призначення експерта та проведення оцінки майна до суду не оскаржувались. На момент реалізації частини квартири експертний висновок був чинним. Жодною нормою Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено, що державний виконавець може не прийняти звіт про експертну оцінку або мати сумніви щодо його достовірності та повноти, оскільки передбачена окрема відповідальність суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у разі неналежного виконання ним своїх обов`язків.

Посилався на правові висновки Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року в справі № 6-116цс12, згідно яких підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушенням встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Наводив правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 березня 2018 року в справі 914/881/17, згідно якого звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Вважав, що шкоду, завдану кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, відшкодовує підозрюваний, обвинувачений або фізична чи юридична особа, яка за законом несе цивільну відповідальність, отже збитки повинен відшкодовувати суб`єкт оціночної діяльності.

Вказував, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що кредитний договір укладався в інтересах сім`ї та за згодою третьої особи ОСОБА_5 , а оскільки одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, тому позовні вимоги третьої особи є необґрунтованими та безпідставними.

Від відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що скарга зводиться до повторення позиції позивача, наведеної нею в позові і жодним чином не спростовує висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Вказував, що в межах виконавчого провадження про стягнення з позивача заборгованість за кредитним договором 26 жовтня 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації належної їй Ѕ частини квартири, право власності на яку оспорюється позивачем.

Наголошував, що позивач не надала суду доказів того, що відповідач під час участі в прилюдних торгах знав або, проявивши розумну обачність, міг би знати про те, що торги проводяться з порушенням процедури, що при їх підготовці були допущені якісь порушення. Відповідач як учасник прилюдних торгів міг діяти лише з урахуванням інформації, яка була загальнодоступною, та вправі був розраховувати, що державним виконавцем виконано всі процедури, передбачені законодавством, для проведення прилюдних торгів з реалізації майна боржника. При цьому в позові ОСОБА_6 взагалі не зазначає, які її права були порушені при проведенні оспорюваних торгів.

Наводив спростування доводів апеляційної скарги в частині висновків суду за позовними вимогами третьої особи ОСОБА_5 .

У відзиві повідомлено про орієнтовний попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Визначаючи межі апеляційного перегляду, апеляційний суд керується ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги в частині висновків суду першої інстанції, зроблених в межах позову третьої особи ОСОБА_5 , оскільки апеляційна скарга подана лише від імені одного позивача - ОСОБА_1 , яка не є представником ОСОБА_5 , останній власної апеляційної скарги на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року не подав і до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєднався, а отже позивач позбавлена процесуальної можливості висловлювати будь-які доводи від його імені та відносно його позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції за позовом ОСОБА_1 в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі, зареєстрованому 29 липня 2000 року, та розірваному рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2012 року (а. с. 13 т. 1).

На а. с. 15 т. 1 знаходиться копія договору купівлі-продажу квартири від 17 вересня 2007 року, укладеного ОСОБА_10 (продавець) із ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (покупці), на підставі якого покупцями придбано в рівних частках квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

На а. с. 146 т. 1 знаходиться копія договору іпотеки від 17 вересня 2007 року, укладеного ЗАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , за умовами якого предметом іпотеки є квартира за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2010 року за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про стягнення боргу позов задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача 745361,40 грн. та судові витрати (а. с. 149 т. 1).

На а. с. 17 т. 1 знаходиться копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 30466576 від 22 грудня 2011 року, прийнята старшим державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про примусове виконання виконавчого листа № 2-5827/10, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 солідарно на користь ТОВ «ТОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 747181,40 грн.

На а. с. 18 - 19 т. 1 знаходиться копія акту опису й арешту майна від 02 березня 2012 року, яким накладено арешт на Ѕ частину квартири за адресою АДРЕСА_2 та передано описане майно на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .

Постановою старшого державного виконавця від 30 березня 2012 року у ВП № 30466576 про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні призначено ОСОБА_7 , який має сертифікат оцінювача, суб`єктом оціночної діяльності у даному виконавчому провадженні, та запропоновано надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 (а. с. 28 т. 2).

На а. с. 20 т. 1 знаходиться копія висновку з незалежної оцінки майна, складеного 15 травня 2012 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група» ОСОБА_7 , згідно якого ринкова вартість (початкова ціна майна на прилюдних торгах) нерухомого майна Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_2 становить 82838 грн.

На а. с. 21 т. 1 знаходиться копія акту державного виконавця про переоцінку вартості майна боржника від 02 жовтня 2012 року, яким вартість майна боржника на підставі ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" визначено 70412,30 грн., оскільки згідно повідомлення ПП "С.П. Юстиція" № 6624 від 17 вересня 2012 року прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна не відбулися у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців.

На а. с. 22 т. 1 знаходиться копія акту державного виконавця від 05 листопада 2012 року про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, згідно якого проведено прилюдні торги 26 жовтня 2012 року, стартова ціна майна 70412,30 грн., ціна реалізації майна 70600 грн. без ПДВ, переможець торгів - ОСОБА_3

07 листопада 2012 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. видане свідоцтво про власності на ім?я ОСОБА_3 .

Згідно довідки Південного бюро технічної інвентаризації від 18 червня 2018 року, станом до 01 січня 2013 року право власності на квартиру за вказаною адресою зареєстровано в рівних частках за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 3801 від 17 вересня 2007 року (а. с. 23 т. 1).

На а. с. 26 - 34 т. 1 знаходиться копія висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 12 липня 2016 року № 8941/16-42, складеного експертом КНДІСЕ, згідно якого вартість нерухомого майна - Ѕ частки квартири АДРЕСА_3 станом на дату його оцінки 15 травня 2012 року становить 145084 грн.

Судом також встановлено, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області знаходилася кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_7 працюючого заступником генерального директора ТОВ «Українська експертна група», у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 384 КК України, який обвинувачувався в тому, що 05 квітня 2012 року, ознайомлений з вищевказаною постановою та попереджений про кримінальну відповідальність про дачу завідомо неправдивого висновку по ст. 384 КК України, в ході проведення оцінки вказаного нерухомого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в невстановлений слідством час в період з 05 квітня 2012 року по 15 травня 2012 року, особисто виготовив та видав завідомо неправдивий звіт з незалежної оцінки майна 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_6 , до якого вніс завідомо неправдиві відомості про вартість оцінюваного об`єкта нерухомості в розмірі 82838,00 грн., що не відповідало дійсності, завідомо знаючи, що вартість вказаного об`єкта нерухомості є значно вищою, чим обвинувачується у складанні завідомо неправдивого звіту оцінювача про оцінку майна під час здійснення виконавчого провадження.

Крім того ОСОБА_7 , будучи призначеним на посаду генерального директора ТОВ «Українська експертна група», обвинувачувався в тому, що умисно вчинив службове підроблення, шляхом складання та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а саме, в період часу з 05 квітня 2012 року по 15 травня 2012 року склавши та підписавши висновок та звіт про оцінку нерухомого майна, достовірно знаючи про допущені ним порушення під час складання вказаного звіту, завірив своїми підписами та печаткою ТОВ «Українська експертна група» висновок та звіт про оцінку вказаного нерухомого майна, таким чином посвідчив факт, що має юридичне значення, допущені ним порушення не виправив, та в подальшому передав документи до MB ДВС Білоцерківського МРУЮ, на підставі якого майнові права на нерухоме майно - 1/2 квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_11 , під час проведення прилюдних торгів 26 жовтня 2012 року за 70600 грн. були передані ОСОБА_12 , що призвело до недостовірної оцінки майна.

На а. с. 35 т. 1 знаходиться копія ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2017 року в справі № 357/9475/16-к по обвинуваченню ОСОБА_7 , якою обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 384 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності; цивільний позов ОСОБА_13 залишено без розгляду, роз`яснивши потерпілій право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

На а. с. 84 - 89 т. 1 знаходиться копія постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 357/4884/13-ц за позовом ОСОБА_4 до міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ОСОБА_3 , треті особа ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ТОВ «ОТП-Факторинг» про визнання прилюдних торгів недійсними та визнання переважного права на придбання спірного майна, якою касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення судів першої та другої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Частиною першою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного у частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків.

Статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) передбачено визначення вартості майна боржника та його оцінка. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Згідно п. 2.2, 2.6 Тимчасового положення № 68/5 прилюдні торги - продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Стартовою ціною лота є ціна, яка дорівнює початковій вартості майна, що виставляється на торги, зазначеній у заявці державного виконавця на реалізацію арештованого майна.

Згідно п. 3.2 Тимчасового положення № 68/5 спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.

Підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час їх проведення, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 910/8052/17).

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також зроблено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Отже, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, суд першої інстанції вірно встановив, що предметом доказування у цій справі є дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, а також чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів, та чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача.

Крім того, судом першої інстанції правомірно враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 03 червня 2020 року в справі № 357/4884/13-ц за позовом співвласника квартири адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_4 про визнання цих же прилюдних торгів недійсними, в якій Верховним Судом надано оцінки доводам позивача щодо визнання прилюдних торгів недійсними на підставі прийнятої в кримінальній справі ухвали щодо заниження експертом вартості спірної частини квартири, і зроблено висновок, що зазначені ним обставини самі по собі не свідчать про порушення його прав та законних інтересів (а. с. 88 т. 1 зворот).

Доводи позивача в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції викладено в рішенні зміст зазначеної постанови, без посилання на допущення судом такими діями порушення норм процесуального права, не є підставою для скасування судового рішення, передбаченою ст. 376 ЦПК України, та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд враховує, що згідно наданого позивачем висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 12 липня 2016 року № 8941/16-42, проведеного КНДІСЕ, вартість нерухомого майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 станом на дату його оцінки експертом ТОВ «Українська експертна група» Антоновим В.О. 15 травня 2012 року становила 145084 грн., а отже дійсно є більшою, ніж зазначено у висновку з незалежної оцінки майна, складеного 15 травня 2012 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група» ОСОБА_7 , згідно якого ринкова вартість (початкова ціна майна на прилюдних торгах) нерухомого майна Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_2 становить 82838 грн.

Разом із тим, не погоджуючись з оцінкою, визначеною державним виконавцем на підставі складеного ТОВ «Українська експертна група» висновку з незалежної оцінки майна від 15 травня 2012 року, та вважаючи її заниженою, позивач ОСОБА_15 не була позбавлена можливості відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» висловити заперечення проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, для призначення державним виконавцем рецензування звіту про оцінку, однак вказаним правом на свій розсуд не скористалася, і на цю обставину у своїх відзивах на апеляційну скаргу обґрунтовано вказали відповідачі ОСОБА_3 та відділ державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Крім цього, у відзивах на апеляційну скаргу відповідачі зауважували, що позивач взагалі не зазначила в позові, які її права були порушені при проведенні оспорюваних торгів, і доказів порушення таких прав не надала.

Всебічно та повно з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши доводи та заперечення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції з урахуванням постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 357/4884/13-ц дійшов обґрунтованого висновку, із яким погоджується апеляційний суд, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим законом, що також узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року в справі № 367/6231/16-ц, однак позивач такі дії державного виконавця не оскаржувала, і при розгляді справи не надала будь-яких доказів порушення її прав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_15 посилалася на те, що із визнанням прилюдних торгів недійсними перестане існувати правова підстава для видачі ОСОБА_3 свідоцтва про придбання нерухомого майна з торгів, а отже вказане свідоцтво має бути визнане недійсним, державна реєстрація права власності - скасованою, а Ѕ частина квартири - підлягає поверненню у власність ОСОБА_15 .

Разом із тим, саме по собі вибуття спірної квартири із володіння ОСОБА_15 в результаті проведення прилюдних торгів не може свідчити про порушення її майнових прав як власника цієї квартири, оскільки звернення стягнення на майно боржника є правомірним заходом примусового виконання рішення, передбаченого ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент проведення прилюдних торгів).

При цьому із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається, що ОСОБА_15 не могла приймати участі у прилюдних торгах і не мала можливості сама придбати спірну частину квартири, і що зазначені нею обставини щодо заниження експертом вартості спірної частини квартири порушили її права та законні інтереси як особи, яка не приймала участі у спірних торгах.

Крім того, приймаючи доводи відзиву на апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), апеляційний суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року (справа № 914/881/17), провадження №12-18гс18, в якій суд касаційної інстанції вказав наступне: «Згідно із частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 32 вказаного закону передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків».

Таким чином позивач, вважаючи свої майнові права порушеними, вправі звертатися за захистом своїх прав шляхом подання відповідного позову стосовно відшкодування суб`єктом оціночної діяльності завданих збитків.

Доводи скарги, що предметом судового розгляду в даній справі є не оскарження дій державного виконавця, а оспорювання правочину - прилюдних торгів, з підстав невідповідності його змісту актам цивільного законодавства, правильних в цілому висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що в рішенні суд прийшов до помилкового висновку про врегулювання спірних правовідносини Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, не звернувши уваги на те, що зазначений нормативно-правовий акт не набрав чинності станом на час проведення прилюдних торгів 26 жовтня 2012 року, і що на час спірних правовідносин порядок проведення електронних торгів було врегульовано Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

При цьому апеляційний суд враховує, що доказів порушення Положення № 68/5 під час проведення прилюдних торгів позивачем надано не було, а отже висновки суду при оцінці доводів позивача щодо визнання прилюдних торгів недійсними в цілому були правильними.

Наведення позивачем в апеляційній скарзі змісту інших норм матеріального права, без зазначення, яким чином судом першої інстанції було їх неправильно застосовано, є необґрунтованим і не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про відмову в позові, зважаючи на недоведеність позивачем порушення її прав при проведенні прилюдних торгів, однак помилково застосував закон, який не підлягав застосуванню, і не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Апеляційний суд відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду України в постанові від 25 листопада 2015 року в справі № 6-1749цс15, Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року в справі № 310/6329/15-ц (провадження № 61-3689св18), як нерелевантні до спірних правовідносин, оскільки в справах, на які посилається ОСОБА_1 , суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що повторні прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна, і після збігу цього шестимісячного строку обов`язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна.

У справі, що переглядається, прилюдні торги відбулися в межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна, а тому правовідносини у вказаних справах суттєво відрізняються і зазначені позивачем правові висновки Верховного Суду враховані бути не можуть.

Враховуючи наведене, апеляційним судом не приймаються доводи апеляційної скарги, що необґрунтована відмова в задоволенні позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними потягла за собою і відмову в задоволенні інших позовних вимог, і що в порядку застосування наслідків недійсності правочину Ѕ частина квартири має бути повернута у власність ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам порушення її прав та законних інтересів проведеними публічними торгами, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги в частині позову третьої особи ОСОБА_5 апеляційним судом не оцінюються з наведених вище підстав.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах і законі, зводяться до переоцінки доказів, незгоди із рішенням суду та відхиляються апеляційним судом.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відмову в позові, разом із тим, мотивація суду щодо відмови ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.