Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24січня 2022 року м. Волноваха

Волноваськийрайонний суд Донецькоїобласті

У складі:

Головуючого - судді Мохова Є.І.,

секретаря судового засідання - Лавріненко А.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі - 3 000,00 доларів США та 34300 гривень.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 30 вересня 2014 року відповідач позичив у неї грошові кошти у розмірі 3 000,00 доларів США та 34300 гривень, строком на три роки п`ять місяців, тобто до 28 лютого 2018 року, про що написав позивачці розписку.

Відповідно до розписки від 30.09.2014 року відповідач отримав від неї кошти у сумі - 3 000,00 доларів США та 34300 гривень. На час написання розписки прізвище позивачки було « ОСОБА_4 », яке вона змінила на « ОСОБА_5 », вступивши у шлюб 12.07.2016 року.

Передача грошей проходила у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На даний час, відповідач борг не повернув, тому з посиланням на норми ст. ст. 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 3 000,00 доларів США та 34300 гривень та судові витрати у справі.

Присутня у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, просив стягнути з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 3 000,00 доларів США у національній валюті по курсу долара США по даним НБУ на час винесення рішення та 34300 гривень та судові витрати у справі.

Присутній у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не визнав позовні вимоги, зазначав що борг позивачці повернув повністю, про що є відмітка, зроблена позивачкою на розписці, що знаходиться у матеріалах справи. Враховуючи наведене, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено у судовому засіданні, 30 вересня 2014 року відповідач позичив у позивачки грошові кошти у розмірі 3 000,00 доларів США та 34300 гривень, строком на три роки п`ять місяців, тобто до 28 лютого 2018 року, про що написав позивачці розписку. При цьому, зазначені грошові кошти, були передані в присутності двох свідків.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти отримання від позивачки ОСОБА_1 , зазначав що борг позивачці повернув повністю, про що є відмітка, зроблена позивачкою на розписці, що знаходиться у матеріалах справи, тому суд вважав недоцільним допитувати свідків по факту передачі грошей позивачкою відповідачу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За змістом ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей від позикодавця із зобов`язанням їх повернення.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику - така правова позиція викладена у постанові ВС/КЦС, справа №369/3340/16-ц від 22.08.2019р.

Суд не ставить під сумнів доводи позивачки про отримання від неї відповідачем вказаних грошових коштів, оскільки проти цього не заперечує сам відповідач.

Твердження відповідача щодо повернення боргу позивачці спростовується висновком експерта №2365 від 08.07.2021 року за результатами почеркознавчої експертизи по матеріалах цивільної справи 221/7799/18 (провадження №2/221/11/2021), згідно якого,рукописний текст «Долг возвращен полностью» на борговій розписці ОСОБА_3 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Дослідивши розписку суд, виявивши її справжню правову природу, доходить висновку, що у даній справі, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладався договір позики, в розумінні викладених вище вимог Закону на вказану у розписці суму 3 000,00 доларів США та 34300 гривень та після спливу часу для повернення бору вказаному у розписці, борг у вказаному розмірі сплачений не був, тому стягнення суми боргу повинно відбутись на підставі судового рішення за наслідками розгляду дійсного позову.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ( Проніна проти України , № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача,

Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі - 1183 грн., та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі - 10296 грн. 60 коп., відповідно до акту №2365 від 08.07.2021 року, здачі-приймання експертного дослідження.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.526, 530, 1046, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 89, 95, 141, 263 -265 ,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі ) доларів США, що по курсу НБУ складає 86 700 грн. ( вісімдесят шість тисяч сімсот гривень) та 34 300 грн. (тридцять чотири тисячі триста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 183 грн. ( одна тисяча сто вісімдесят три) гри., за проведення судової-почеркознавчої експертизи 10 296, 60 грн.( десять тисяч двісті дев"яносто шість гривень шістдесят копійок)

Повне рішення суду виготовлено 02 лютого 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Є.І. Мохов