Провадження № 2/344/1109/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайла О.В.

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до відповідачів із позовом у вказаній цивільній справі.

Позовні вимоги сторона позивача мотивувала тим, що вона ( ОСОБА_1 ) зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Разом із нею за вказаною адресою проживала її матір- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, заповіт відсутній, спадкування відбувається за законом. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті померлої є вона ( ОСОБА_1 ). Спадкова справа була заведена у Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі №229/2019. Спадкове майно, що залишилось після смерті померлої складається із права власності на квартиру та земельні ділянки. Позивач зазначає, що 28 серпня 2019 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Кравець О.М. їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/8 (три восьмих) часток квартири АДРЕСА_2 . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 грудня 2015 року індексний номер 50503103 земельна ділянка кадастровий номер :06:004:0409 площею 0,0224 га перебуває у спільній сумісні власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Позивач звертає увагу суду на те, що ОСОБА_4 як спадкодавцю належить право спільної сумісної власності у земельних ділянка кадастровий номер : 06:004:0409 площею 0,0224 га та кадастровий номер :06:004:0407 площею 0,0136 га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 . Одночасно зазначає, що частки співвласників, в тому числі і спадкодавця, у праві спільної сумісної власності не були визначені. Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15 жовтня 2021 року №2560/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),площею 0,0224га., яка розташована на території АДРЕСА_3 та на частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка), площею 0,0136 га, яка розташована на території АДРЕСА_3 . Підставою для відмови у вчинені названої нотаріальної дії стало те, що частка у спільній сумісній власності спадкодавця ОСОБА_4 у вищевказаних земельних ділянках не визначена, що в свою чергу унеможливлює видати Свідоцтво про право на спадщину на частку у вищевказаних земельних ділянках. З огляду на це, позивачка як спадкоємець за законом після смерті своє матері ОСОБА_4 позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити спадкові права на частку у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки кадастровий номер :06:004:0409 площею 0,0224 га та кадастровий номер :06:004:0407 площею 0,0136 га, що зумовило необхідність звернення до Івано-Франківського міського суду із даним позовом та просить: визнати за нею- ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер :06:004:0409 площею 0,0224 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 та право власності на 1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер :06:004:0407 площею 0,0136 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 .

В судове засідання позивач не з`явилася, проте представником позивача подано через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності сторонни позивача, позов підтримав, просив задоволити в повному обсязі.

Сторони відповідачів не заперечуючи в цілому щодо задоволення позову, про що подали відповідні заяви, які містяться в матеріалах справи, просили розглянути справи у їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. З ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , позивачка (дочка померлої) ОСОБА_1 як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час її смерті за адресою АДРЕСА_1 .

Родинний зв`язок між ОСОБА_4 (спадкодавець) та ОСОБА_1 підтверджується Свідоцтвом (повторне) про народження серії НОМЕР_2 від 12 березня 2014 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.ч.1,2ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Слвд зазначити, що спадкодавець ОСОБА_4 за час життя частку у праві спільної сумісної власності на вказані вище земельні ділянки не визначала та не виділяла.

Разом з тим, виходячи із позиції законодавця про рівність часток у праві спільної сумісної власності, то відповідно спадкодавцю належала 1/3 частини у земельній ділянці кадастровий номер :06:004:0409 площею 0,0224 га ( три власник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ) та відповідно 1/4 частини у земельній ділянці кадастровий номер :06:004:0407 площею 0,0136 га. (чотири власники: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ).

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення права на спадкове майно, а саме, на 1/3 частину відносно земельної ділянки кадастровий номер :06:004:0409 площею 0,0224 га та на 1/4 частину відносно земельної ділянки кадастровий номер :06:004:0407 площею 0,0136 га, в позасудовому порядку.

Визнання права власності за позивачем на спадкове майно на 1/3 та 1/4 частини у вищевказаних земельних ділянках є належним та ефективним способом захисту прав позивачки на спадкове майно після смерті її матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Саме про такий спосіб захисту прав спадкоємців під час спадкування часток у праві спільної сумісної власності (без визначених часток) зазначає Верховний Суд в постанові від 16 червня 2021 року у справі №570/997/19.

Правові позиції Верховного Суду покликані забезпечити сталість та єдність судової практики та є обовязковими до застосування судами при вирішенні спорів.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення в межах обґрунтовано та підставно заявлених позовних вимог тому слід визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер :06:004:0409 площею 0,0224 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 та право власності на 1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер :06:004:0407 площею 0,0136 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 .

Розподіл судових витрат підлягає проведенню в порядку ст. 141 ЦПК України, однак позивач у позовній заяві не наполягав на його проведенні, і сторона відповідача також, а тому понесені витрати слід залишити за сторонами.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) право власності на спадкове майно, а саме: 1/3 частину земельної ділянки кадастровий номер :06:004:0409 площею 0,0224 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 та право власності на 1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер :06:004:0407 площею 0,0136 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Шамотайло О.В.