Справа № 404/5173/18
Номер провадження 4-с/404/38/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря Добровольської Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за скаргою стягувача ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кас`ян Анни Миколаївни та скасування постанови про повернення виконавчого документу, боржник: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просить визнати неправочинною бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженню № 57886291, скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувану від 11.06.2021 року по виконавчому провадженню № 57886291 і відновити виконавче провадження та визнати борг в сумі 6926,94 грн. по виконавчому провадженню №57886291 нестягнутим з боржника ОСОБА_2 , а рішення суду невиконаним.

Скаргу мотивує тим, що 14.07.2021 року, отримав від Фортечного ВДВС у місті Кропивницькому постанову про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню №57886291 від 11.06.2021 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.10.2018 року по справі за № 404/5173/18, ОСОБА_2 повинна сплатити половину додаткових витрат на лікування ОСОБА_3 в сумі 6926,94 грн. та судовий збір в розмірі 490,28 грн. В постанові від 11.06.2021 року державний виконавець Кас`ян А.М. вказує, що залишок боргу, начебто, складає 241 грн. Насправді стягувач не отримав грошових коштів в рахунок заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 404/5173/. та сума боргу складається в розмірі 6926,94 грн. ОСОБА_2 на час звернення зі скаргою до суду не погасила борг по виплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , який становить 78719,16 грн.

Вважає, що державний виконавець Кас`ян А.М., допустила бездіяльність по примусовому стягненню з ОСОБА_2 боргу в розмірі 6926,94 грн. по виконавчому провадженню № 404/5173/18, стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості по аліментам, яка становить 79719,16 грн. є першочерговою по відношенню до всіх інших стягнень, включаючи і стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину.

Вказує, що ОСОБА_2 є співвласником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , який придбала разом зі своїм чоловіком. Майно подружжя є спільною сумісною власністю в рівних частках. В цьому будинку знаходиться її рухоме майно так і майно, яке є її спільною сумісною власністю. Державний виконавець не звернула стягнення на вищевказане нерухоме майно, що є порушенням порядку примусового виконання рішення суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду скарги

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда 10.03.2021 року прийнято до розгляду скаргу та призначено судове засідання. Витребувано у Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для долучення до справи належним чином засвідчену копію виконавчого провадження.

17.11.2021 року на виконання вимог ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2021 року надано копію виконавчого провадження.

Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2021 року залучено до участі в справі державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кас`ян Анну Миколаївну.

В судовому засіданні представник стягувача вимоги скарги підтримав, просив задовольнити.

Представник Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кас`ян А. М. в судове засідання не з`явились, повідомлялись.

В судове засідання боржник не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

24.01.2022 року начальник відділу С. Федотов через канцелярію суду надав відзив на скаргу, по якому просив відмовити в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши виступ представника стягувача, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку щодо відмови у її задоволенні, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 №790/к, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є органом державної виконавчої служби, у складі якого утворено відділ примусового виконання рішень, Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом №1403-VIII.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

У відповідності до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наданої суду копії виконавчого провадження ВП № 57886291 судом встановлено, що 13.12.2018 за заявою стягувача державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кас`ян Анни Миколаївни винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №404/5173/18 виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда на стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитинну ОСОБА_3 в сумі 6 926,94 грн.

Згідно відповіді на запит № 90905365 від 20.11.2020 року до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки боржника - юридичних та фізичних осіб - підприємців, а також рахунки відкриті боржником - юридичною особою через свої відокремлені підрозділи вбачається, що боржник на обліку в ДФС не перебуває.

Відповіддю на запит № 90905356 від 20.11.2020 року до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника - фізичної особи вказано, що реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта та Прізвище, ОСОБА_5 "я , По-батькові, зазначені у запиті не відповідають інформації.

Відповідно до відповіді на запит № 90905350 від 20.11.2020 року до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії та відповіді на запит № 90905351 від 20.11.2020 року до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи вказано, що інформацію не знайдено.

Актом державного виконавця встановлено, за адресою по АДРЕСА_1 у боржника не виявлено майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно розпорядження № 57886291 затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби 06.03.2020 року встановлено, що грошові кошти перераховані в період з 14.05.2019 року по 16.01.2020 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 404/5173/18 року у сумі 6685,94 перераховано на користь ОСОБА_1 на IBAN НОМЕР_1 в АТ "Альфа Банк"

Постановою від 11.06.2021 року документ повернуто стягувачу, з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із діями та рішенням державного виконавця у виконавчому провадженні, скаржник в порядку ст. 447 ЦПК України звернувся із скаргою до суду.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним Законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, а також порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця.

Статтею 5 Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як вбачається із п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши матеріали скарги, суд приходить до переконання, що вимоги чинного законодавства державним виконавцем були додержані та згідно ЗУ «По виконавче провадження» зібрано всі необхідні матеріали по майновому стану боржника.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.12 цього Закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені у скарзі факти не знайшли свого підтвердження в суді, а тому скарга є необґрунтованою і в її задоволенні слід відмовити.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправочинною бездіяльності державного виконавця по виконавчому провадженню № 57886291, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 11.06.2021 року по виконавчому провадженню № 57886291 і відновлення виконавчого провадження, визнання боргу в сумі 6926,94 грн. по виконавчому провадженню №57886291 нестягнутим з боржника ОСОБА_2 , а рішення суду невиконаним - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

Повне судове рішення складено 04.02.2022 року.

Суддя Кіровського районного

суду м. Кіровограда В.В.Мохонько