07.02.2022 Суддя Бугера О. В..
Справа № 644/707/22
Провадження № 2/644/1813/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Бугера О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального закладу «Харківська санаторна школа №11» Харківської обласної ради в особі директора Чубинської Віри Петрівни, про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та його скасування, зобов`язання виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, -

У С Т А Н О В И В:

Позивачем, 02.02.2022 року, подано до суду відповідну позовну заяву. Позивачем заявлено вимоги про визнання незаконним і скасування наказу відповідача №129-к від 05.11.2021 року про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати; зобов`язання відповідача виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення з 08.11.2021 року до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахованої відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №100 від 08 лютого 1995 року.

Також, позивач, посилалась на те, що оскільки позовна заява стосується трудових відносин (спору), а також враховуючи відсутність у неї коштів за невиплату їй заробітної плати роботодавцем та відсутності у неї інших джерел доходу, просила взяти ці факти до відома та відсторонити її від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» відповідно до п.13 ч.2 ст.3, п.1 ч.1 ст.5, п.3 ч.1 ст.8.

Дослідивши подану заяву та додані до неї докази, вважаю, що заява не в повній мірі відповідає вимогам ЦПК України, у зв`язку із чим підлягає залишенню без руху.

Відповідно до вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України визначено вимоги до форми та змісту заяви. До заяви подаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивачем визначено 1 вимогу немайнового характеру в частині визнання незаконним і скасування наказу та 1 вимогу майнового характеру в частині зобов`язання виплатити середню заробітну плату.

При цьому, всупереч вимогам п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить зазначення ціни позову, враховуючи вимогу майнового характеру, окрім того, не зазначено суму середнього заробітку, що підлягає виплаті, не наведено її обґрунтованого розрахунку. Згідно п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України, ціна позову визначається - у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. А відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Окрім того, відповідно до вимог ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Положеннями ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру фізичною собою повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з підпунктом 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви не майнового характеру фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, за заявлену вимогу немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок, та враховуючи, що зі змісту поданої позовної заяви неможливо встановити ціну позову за вимогою майнового характеру, станом на день звернення до суду, заявник зобов`язаний самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо вимоги майнового характеру з наданням відповідних доказів, сплативши судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оцінюючи доводи позивача в частині сплати судового збору, суд зазначає наступне. Як вбачається зі змісту позову між сторонами виникли трудові правовідносини, а тому посилання позивача на п.13 ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» є необґрунтованими. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивачем заявлено вимогу про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу. Тобто, в даному випадку позивач не звільняється від сплати судового збору за подачу даного позову.

Також, позивач просила враховуючі у неї відсутність коштів внаслідок невиплати заробітної плати роботодавцем і відсутності у неї інших джерел доходу, взяти ці факти до відома та відсторонити її від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

За нормами п. 1 ч. 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може своєю ухвалою за клопотанням сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною другої цієї статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»). Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача, викладеного у вигляді вимоги про відсторонення її від сплати судового збору, оскільки позивачем з метою підтвердження її тяжкого майнового стану було надано виключно довідку про доходи за період з травня по жовтень 2021 року та копію трудової книжки, будь-яких інших доказів, що могли б надати можливість суду оцінити фінансове становище особи, та бути підставою для звільнення від сплати судового збору, суду не надано.

У зв`язку з чим, позивачу необхідно привести позов у відповідність до вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України, а саме визначити ціну позову, навести розрахунок суми середнього заробітку, сплатити судовий збір, про що подати до суду відповідні документи. Враховуючи наведене, вважаю за необхідне залишити позовну заяву без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.

У разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися не поданою і буде повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача, викладене у вигляді вимоги про відсторонення її від сплати судового збору в рамках позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального закладу «Харківська санаторна школа №11» Харківської обласної ради в особі директора Чубинської Віри Петрівни, про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та його скасування, зобов`язання виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального закладу «Харківська санаторна школа №11» Харківської обласної ради в особі директора Чубинської Віри Петрівни, про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та його скасування, зобов`язання виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, - залишити без руху.

Повідомити про це позивача та надати строк у п`ять днів з часу отримання ухвали для усунення недоліків, та роз`яснити, що у разі не усунення недоліків, а також неподання про це відповідних документів у визначений строк, заява вважається неподаною і повертається позивачу, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Бугера