Справа № 279/6300/21
Провадження № 2/279/267/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Подвисоцькою Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/6300/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 12.08.2019 року ними було укладено договір позики, за яким він позичив відповідачеві 270000,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути не пізніше 12.10.2019 року. Відповідач зобов`язання не виконав, позику не повернув. Просив стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 270000,00 грн., 32997,09 грн. інфляційного збільшення боргу, 3% річних в розмірі 15867,12 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Відзив на позовну заяву не надав.

Дослідивши письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання договору позики, який регулюється положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.

12.08.2019 року позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач як позикодавець передав у власність відповідача як позичальника кошти в сумі 270000,00 грн., строком до 12.10.2019 року. На підтвердження укладення договору позику та отримання коштів відповідачем видано розписку.

Саття 1046 ЦК України вказує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зроблені судом висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України (справи №6-1967цс15, №6-50цс16).

Позивачем висунута вимога про повернення суми позики, відповідачем факт укладення угоди не оспорений, доказів належного виконання угоди не представлено.

Позивачем представлено докази того, що відповідач отримав від позивача 270000,00 грн., а відповідачем не представлено належних та допустимих доказів належного виконання прийнятого на себе зобов`язання.

Таким чином стягненню з відповідача підлягає борг в сумі 270000,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне.

Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦПК України, як особливої міри відповідальності, суд приходить до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних обчислені із суми боргу, що утворилася в розмірі 15867,12 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 12.08.2019 року в загальній сумі 270000,00 грн., 15867,12 грн.- 3% річних, а також 32997,09 грн. інфляційного збільшення боргу.

З відповідача на користь позивача стягуються судові витрати позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.263-268 ЦПК України, ст.ст. 625,1047,1049 ЦК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за договорами позики від 12.08.2019 року в сумі 270000 (двісті сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, 3% річних в розмірі 15867 (п`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень 12 копійок та 32997 (тридцять дві тисячі дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 09 копійок інфляційного збільшення, а всього 318864 (триста вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривені 21 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3188 (три тисячі сто вісімдесят вісім) гривень 70 копійок понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 від 22.02.2000 року.

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 від 03.11.2005, РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом