РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 572/496/21

Провадження № 22-ц/4815/107/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Сарненська міська рада Сарненського району Рівненської області Сарненської територіальної громади,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Комунальне підприємство «Житлобудсервіс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 липня 2021 року у складі судді Ведяніної Т. О., ухвалене в м. Сарни о 13:55, повний текст складено 30.07.2021 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області Сарненської територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Комунальне підприємство «Житлобудсервіс» про визнання безпідставної відмови органу приватизації Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області Сарненської територіальної громади від 09 жовтня 2020 року, від 24 грудня 2020 року щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_1 , визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 права на приватизацію цієї квартири шляхом зобов`язання Сарненську міську раду Сарненського району Рівненської області Сарненської територіальної громади здійснити приватизацію квартири та прийняти документи від останніх за відсутності ордера на житлове приміщення та документу, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (з 1992 року).

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що ОСОБА_1 працювала з 1986 року по 1997 рік сортувальницею Сарненського льонозаводу і у 1990 році їй та членам її сім`ї була виділена квартира загальною площею 23,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 до якої сім`я вселились, та проживає по на даний час. Їх сім`я державного житла не приватизовувала, а тому вони, як квартиронаймачі мають право на приватизацію квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 9 жовтня 2020 року звернулась до керівника органу приватизації Сарненської міської ради із заявою про передачу вказаної квартири у приватну власність. Орган приватизації, не приймаючи рішення, направив позивачу письмову відповідь про необхідність подати до заяви копію ордеру про надання жилої площі та документа, що підтверджує невикористання позивачем та членами її сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. За відсутності таких документів ОСОБА_1 повторно подала заяву про приватизацію займаного житла і 24 грудня 2020 року та отримала аналогічну відповідь від органу приватизації. Позивачі вважають, що посилання органу приватизації на відсутність ордеру на вселення в житло, як підставу для відмови у в приватизації, є незаконною, а інформацією про невикористання позивачем та членами її сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду володіє відповідач.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що суд прийшов до неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд не врахував вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зокрема положення ст. 2 Закону, де міститься вичерпний перелік об`єктів, які не підлягають приватизації, а у ст.. 8 Закону зазначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування можуть відмовити у приватизації тільки з підстав, визначених законом. Суд, відмовляючи в позові, з яким за захистом прав позивачі звернулись до суду, зазаначив, що право не є порушеним, оскільки органом місцевого самоврядування рішення щодо відмови у приватизації не приймалось. Разом з тим, суд не надав правової оцінки відмовам відповідача від 09.10.2020 та від 24.12.2020 року . Саме ці письмові відмови перешкоджають приватизації квартири. В листах зазначалось, що до заяви не долучено ордера на вселення у квартиру та довідки про використання членами сім`ї житлових чеків. Про невикористання житлових чеків членами сім`ї достовірно відомо відповідачу, оскільки приватизація державного житла розпочалась у 1992 році, а у квартирі, яка виділена Сарненським льонозаводом, позивачі проживають з 1990 року, там прописані, що підтверджується будинковою книгою. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що із змісту повідомлень органу приватизації вбачається, що вони носять інформативний характер та не є остаточними рішеннями з приводу надання органом приватизації або відмови у наданні позивачам згоди на приватизацію займаного ними житла. Тому, позов про визнання безпідставною відмови органу приватизації від 09 жовтня 2020 року та від 24 грудня 2020 року щодо приватизації квартири є передчасним, оскільки, за відсутності остаточного рішення про відмову у приватизації, право позивачів, за захистом якого вони звернулись до суду, не є порушеним.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Судом встановлено: у 1990 році згідно протоколу № 13 засідання профкому Сарненським льонозаводом ОСОБА_1 для сім`ї з чотирьох осіб виділена відомча квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до виписки із будинкової книги про склад сім`ї та прописку з 1990 року у квартирі прописані та постійно проживали: квартиронаймач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 .

Згідно довідки Сарненської міської ради № 3019 від 23.09.2020 року станом на 23 вересня 2020 року зареєстрованими у спірній квартирі є ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 .

Квартира АДРЕСА_1 перебуває на балансі Сарненської міської ради.

ОСОБА_1 9 жовтня 2020 року до органу приватизації Сарненської міської ради подала заяву з проханням оформити передачу в приватну власність (спільну часткову) квартиру АДРЕСА_1 , яку вона займає разом із сином, долучивши до заяви копію паспортів, довідку про склад сім`ї, копію технічного паспорту.

Сарненська міська рада на заяву 13 жовтня 2020 року за вих. №02/16-1520 направила ОСОБА_1 відповідь про те, що приватизація здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року та зазначено перелік документів, які мають бути долучені до заяви.

24 грудня 2020 року ОСОБА_5 повторно звернулась до відповідача із заявою про приватизацію квартири, зазначивши, що копії ордеру на вселення та довідки про невикористання житлових чеків вона не має.

20 січня 2021 року за вих. №02/16-98 виконавчий комітет Сарненської міської ради направив позивачці відповідь, за змістом ідентичним відповіді від 13 жовтня 2020 року.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадянини України мають право на приватизацію державного житлового фонду.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ( далі-Закон) та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян ( далі Положення), затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, затвердженим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404.

Відповідно до ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів , які використовуються громадянами на умовах найму.Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей ); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Зазначений перелік є вичерпним.

Відповідно до ст. 3, 5 Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ст. 8 Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 60 Закону «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами.

За змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Як встановлено судом, позивачі є законними квартиронаймачами спірного житла і у відповідності до чинного законодавства двічі звертались до відповідача про приватизацію квартири.

Разом з тим, відповідачем, всупереч вимогам закону, не ухвалено вмотивованого рішення за результатами розгляду заяв.

З огляду на вказане, листи-відповіді Сарненської міської ради від 09 жовтня 2020 року та від 24 грудня 2020 року апеляційний суд розцінює як відмову позивачам у праві на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуюються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували на те, що відповідачем не прийнято позитивного рішення про приватизацію через відсутність у них ордера та довідки про невикористання житлових чеків.

Разом з тим, матеріали справи містять довідку відповідача № 02/19369 від 01.07.2021 про те, що сім`я позивачів право на приватизацію державного житлового фонду не використовувала.

Також є безпідставним посилання, як на підставу відмови у приватизації квартири, і на відсутність ордеру у позивачів.

Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.Ордер видається за єдиною формою, що встановлена у додатку N 7 до Правил квартирного обліку. Бланк ордера складається із самого ордера і його корінця. Ордер видається громадянину, на ім`я якого він виписаний, а корінець залишається у виконкомі, що видав ордер.

Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Однак при наявності поважних причин пропуску 30-денного строку він може бути продовжений виконкомом органу місцевого самоврядування, що його видав.Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

Згідно п. 72 Правил квартирного обліку при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

З врахуванням вищезазначених норм права у органа приватизації Сарненську міську раду не було правових підстав вимагати у відповідачів долучити до заяви про приватизацію копію ордеру та довідки про невикористання житлових чеків

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відмова відповідача в оформленні приватизації квартири позивачами порушує їх право на отримання житла у власність.

Щодо можливості суду обрати спосіб захисту, який не суперечить закону відповідно до ч.2 ст. 5 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивачів, враховуючи способи захисту цивільних прав, а також той факт, що вимога про зобов`язання вчинити певні дії є похідною від вимоги щодо визнання відмови у приватизації квартири протиправною, а позивачем в мотивувальній частині позовної заяви акцентується увага саме на протиправність такої відмови, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме про визнання протиправною відмови відповідача у безкоштовній приватизації квартири у формі листів-відповідів та зобов`язати Сарненську міську раду здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 на користь позивачів у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

.

Оскільки аргументи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції, тому, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області Сарненської територіальної громади на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень кожному.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 липня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області Сарненської територіальної громади, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Комунальне підприємство «Житлобудсервіс» про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Сарненську міську раду Сарненського району Рівненської області Сарненської територіальної громади здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Стягнути з Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області Сарненської територіальної громади на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору по 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень кожному.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 лютого 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.