Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/2774/20
Провадження № 2/644/495/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Саркісян О.А.,

при секретарі Репікової З.А.,

розглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК «Преміум актив» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № -092566 від 08.01.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 175312,50 грн., а також судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що між ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» та відповідачем, було укладено договір №-092566 від 08.01.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено за допомогою електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «ФК Є ГРОШІ» - www.e-groshi.com. Відповідно до даного договору відповідачу було перераховано на картковий рахунок позику у розмірі 8500,00 грн. Дана сума перерахована на підставі договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року. Строк на який було надано позику становить 17 день, дата надання позики 08.01.2019 року, дата повернення - не пізніше 24.01.2019 включно. Проценти за користування позикою становлять 1,5% за кожен день користування позикою, починаючи з 6-го дня видачі позики, що становить 537 процентів річних. Зазначили, що відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п. 1.3 договору, що призвело до заборгованості у загальній сумі 175312,50 грн. Зазначили, що з підстав лояльності до боржника та з метою спонукання боржника до добровільної сплати заборгованості за договором, позивачем було зменшено суму нарахованих процентів за неправомірне користуванні кредитними коштами, у зв`язку з чим сума заборгованості яку позивач просить стягнути з відповідача становить 115445,00 грн. 02.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є гроші» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0205/1, внаслідок чого відбулася заміна кредитора, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» набуло статусу нового кредитора за договором №-092566 від 08.01.2019 року. Відповідачем не виконані зобов`язання про повернення позики, встановлені договором, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 115445,00 грн., у зв`язку з цим, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 12.05.2020 року прийнято позовну заяву та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

В матеріалах справи є відзив на позов, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову, позов не визнає у повному обсязі, вважає його необґрунтованим. Пояснила, що ТОВ «ПРЕМІУМ АКТИВ» звернулося до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за договором позики №-092566 від 08.01.2019 року в електронній формі між ТОВ «Є ГРОШІ», за яким позивач перерахував кошти в сумі 8500 грн на строк до 24.01.2019 року. На обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики позивач посилається на положення Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Є ГРОШІ», ст.ст. 3,11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до яких електронний договір між сторонами може бути підписаним шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (алфавітно-цифровою послідовністю). Зазначила, що на підставі тексту договору позики № -092566 від 08.01.2019 року встановлено, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про -електронну комерцію», оскільки при прийнятті пропозиції про укладення договору не був заповнений формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, підписаний в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Тому, вказаний вище договір не є таким, що укладений у письмовій формі, а, отже нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України. Виходячи з тексту договору позики - позика надана фінансовою установою фізичній особі на визначений в договорі строк під процент. За такого, надана за таким договором позика і своєю сутністю є фінансовим кредитом, оскільки відповідно до ст. 1 «Про фінансові послуги державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які -надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. За такого, істотними умовами договору фінансового кредиту є розмір позики, строк її надання та розмір процентів за користування кредитними коштами. Крім того, виходячи з того, що в договорі не вказано, що кредит надається на потреби пов`язані з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, на вказаний договір поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до ст. 13 якого, договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. З аналізу ч.2 ст. 218 ЦК України слідує, що укладений з порушенням вимог закону щодо обов`язкової письмової форми правочин, можна визнати дійсним виключно за одночасного існування таких обставин:1) вказаний правочин укладений, тобто у випадку, коли таким правочином є договір - відповідно до ст. 638 ЦК України сторони мають погодити всі істотні умови такого договору; 2) одна із сторін вчинила дію щодо виконання такого правочину; 3)інша сторона підтвердила вчинення такої дії, зокрема шляхом прийняття виконання правочину, тобто вчинила певні активні дії щодо підтвердження договору або прийняття його виконання. Вважає, що за відсутності хоча б однієї з перерахованих вище обставин - неможливо визнати такий недійсний за законом правочин, дійсним. Зазначила, що позивачем не доведено, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, а текст договору позики, як вказувалось вище, не є таким, що записаний відповідачем в розумінні ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а отже і не може бути письмовим доказом погодження ним істотних умов кредитного договору. Позивачем також не доведено факту підтвердження відповідачем вчинення позивачем дії по виконанню кредитного договору, оскільки сам факт безготівкового переказу позивачем грошових коштів на рахунок не є доказом того, що відповідач погодив такий переказ та прийняв його, що відповідач категорично заперечує, а надані позивачем документи відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинними документами, що підтверджують переказ коштів, та, в першу чергу, не містять відомостей про переказ таких коштів на відповідний рахунок з конкретним номером, відкритий на ім`я відповідача. Відсутність доказів погодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору та доказів вчинення позичальником дій по підтвердженню виконання договору чи по прийняттю виконання від кредитодавця його частини обов`язків по договору не дає можливості визнати такий договір дійсним на підставі ч.2 ст. 218 ПК України. Вказала, що позивач в позові і не ставить перед судом питання про визнання дійсним договору позики, при укладенні якого не була дотримана вимога про його укладення в письмовій формі. З аналізу положень п.6, 12 ч. 1 ст.3, ст. 11.12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» та роз`яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що містяться за електронною адресою (https://www.nfp.gov.ua/ua/Holovni-podii/27162.html), слідує, що клієнт має бути однозначно ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній мережі за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, інших аналогів власноручних підписів і лише на етапі акцептування пропозиції про укладення договору - акцепт підписується одноразовим ідентифікатором, який відповідно до п.6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» є алфавітно-цифровою послідовністю. При цьому, матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ITC відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Не можна погодитись з позицією представника позивача, викладеною в тексті позову, що договір був укладений в письмовій формі шляхом введення відповідачем логіну та паролю, як аналогу власноручного підпису та шляхом застосування одноразового ідентифікатора. В даному випадку договір № №-092566 від 08.01.2019 року мав укладатися в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Оскільки при укладенні договору позики №-092566 від 08.01.2019 року, який за своїм змістом є договором фінансового кредиту, для якого законом визначена обов`язкова письмова форма та який є недійсним за законом у разі недотримання такої форми, не була дотримана письмова форма та позивачем не доведена одночасна наявність всіх необхідних обставин для визнання його дійсним за ч.2 ст. 218 ЦК України і не заявлена позовна вимога про визнання його дійсним та позивачем не доведений факт отримання відповідачем коштів у позику за даним договором, - вимоги позову про стягнення заборгованості за таким договором не можуть бути задоволені. Вказала, що оскільки позивачем не доведений факт укладення між сторонами договору позики, тому відсутні і підстави для стягнення заборгованості за даним договором.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір № -092566 від 08.01.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено за допомогою електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «ФК Є ГРОШІ» - www.e-groshi.com. Строк на який надається позика становить 17 днів, позика має бути повернута до 24.01.2019 року.

Згідно п. 1.4 цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

У пункті 1.5. договору строк та проценти за користування позикою обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: протягом строку позики, встановленого п.1.3. договору, розмір основних процентів складає: 0% за кожен день користування позикою, починаючи з 1-го та до 5-го дня користування позикою, 1 % за кожен день користування позикою, починаючи з 6-го дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, тобто строку зазначеного в п.1.3 цього договору, що становить 537 процентів річних.

У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений п.1.3 договору, нарахування процентів, встановлених п.1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення.

Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 3.00 % додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 5% від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю.

Згідно з графіком розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору, проценти за користування кредитом становлять 1530,00 грн.

Відповідно до інформаційної довідки товариства з обмеженою відповідальністю "Платежі онлайн" 08.01.2019 року проведена успішна транзакція типу "виплата" на суму 8500,00 грн. на картку № НОМЕР_1 , що відповідає номеру картки, який вказано ОСОБА_1 при заповненні заявки на кредит.

Відповідач зазначила, що їй не приходив цифровий код, вона не отримувала смс код, гроші надійшли їй без зазначення «кредитні». Крім того, вказала, що у 2018 році укладала договір, тому, імовірно, її дані залишилися. Також зазначила, що не заперечує повернути кошти.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Судовим розглядом встановлено, що договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання : електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З указаного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Судовим розглядом встановлено, що договір №-092566 від 08.01.2019 року про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

02.05.2019 року між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0202/1, відповідно до якого Клієнт передав Фактору, а Фактор приймає і зобов`язується оплатити Клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у Клієнта згідно Договорів, укладених між Клієнтом та Боржниками. Фактор займає місце Клієнта (як Кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначених Договорів відносно усіх прав Клієнта, у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Відповідно до додатку 1 до договору до ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» перейшло право вимоги за грошовими зобов`язаннями до ОСОБА_1 за договором №-092566 від 08.01.2019 року.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.

У відповідності до положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» набуло право вимоги за договором №-092566 від 08.01.2019 року.

Так, судом на підставі розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, має заборгованість у розмірі 115445 (сто п`ятнадцять тисяч чотириста сорок п`ять) 00 коп., що складається з заборгованості за кредитом - 8500,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 1530,00 грн.; заборгованості по процентам за прострочку 96915,00 грн.; заборгованості по сплаті штрафу 8500,00 грн

Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до платіжного доручення у сумі 2102,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 262-265 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Мандриківська, 66, , право вимоги до якого перейшло за Договором про надання фінансових послуг факторингу № 0205/1 від 02.05.2019, заборгованість за договором № №-092566 від 08.01.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 115445 (сто п`ятнадцять тисяч чотириста сорок п`ять) 00 коп., що складається з заборгованості за кредитом - 8500,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 1530,00 грн.; заборгованості по процентам за прострочку 96915,00 грн.; заборгованості по сплаті штрафу 8500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Мандриківська, 66, судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 03.02.2022 року.

Суддя О.А. Саркісян