Справа № 297/2331/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., представника позивача ОСОБА_1 за ордером адвоката Сочка В.І., представника відповідача ОСОБА_2 за ордером адвоката Попович Ш.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Косоньська сільська рада Берегівського району, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та припинення власності, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сочка В.І., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Косоньська сільська рада Берегівського району, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1291, видане 06.11.2020 року, приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М., та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1292, видане 06.11.2020 року, приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М., недійсним, припинення права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 1,2504 га, кадастровий номер :04:000:0143, реєстраційний номер 204, та площею 0,5239 га кадастровий номер :04:000:0120, реєстраційний номер 204, підставою для державної реєстрації яких було свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1291, видане 06.11.2020 року, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1292, видане 06.11.2020 року, визначення додаткового строку йому, позивачу, для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Позов мотивований тим, що у січні 2021 року позивачу ОСОБА_1 повідомили про смерть ОСОБА_3 , яка проживала у сусідньому АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 була знайомою позивача, проживала окремо від нього та у родинних стосунках із позивачем не перебувала. 31.03.2021 року позивачу стало відомо про наявність заповіту ОСОБА_3 від01.03.2019 року, яким вона заповіла належні їй земельні ділянки площею 1,25 га та площею 0,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право приватної власності серія ІV-ЗК № 028001 йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , в цілому. Зазначений заповіт було складено, підписано та посвідчено секретарем виконавчого комітету Косоньської сільської ради Берегівського району Тар Є.С. 01.03.2019 року. Один примірник заповіту зберігався у справах Косоньської сільської ради, а інший було видано заповідачу ОСОБА_3 .. Пізніше заповідач передав заповіт матері позивача ОСОБА_4 , яка зберігала його у себе в період до 31.03.2021 року. 31 березня 2021 року ОСОБА_4 повідомила позивача про наявність заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2019 року та передала заповіт позивачу.

01.04.2021 року позивач звернувся до Косоньської сільської ради Берегівського району щодо наявності заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2019 року та отримав відповідь про те, що такий заповіт підшитий та зберігається в справах нотаріальних дій Косоньської сілької ради, а також зареєстрований в журналі реєстрації нотаріальних дій за номером 4 від 01.03.2019 року. Водночас Косоньська сільська рада повідомила позивача, що заповіт ОСОБА_3 від 01.03.2019 року не було зареєстровано у Спадковому реєстрі. Про причини не проведення реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі Косоньській сільській раді не відомо, оскільки заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Косоньської сілької раді Тар Є.С., яка на сьогоднішній день не працює в сільській раді. Відсутність відомостей про заповіт ОСОБА_3 від 01.03.2019 року у Спадковому реєстрі також підтвердилася Витягом зі Спадкового реєстру № 65353549, який позивач отримав 29.06.2021 року.

14.06.2021 року позивач звернувся до Косоньської сільської ради із заявою щодо необхідності внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчення заповіту ОСОБА_3 , та 01.07.2021 року листом Косоньської сілької ради за №М-240/02-18 позивача повідомили, що заяву про державну реєстрацію заповіту ОСОБА_3 , який зареєстрований у журналі реєстрації нотаріальних дій за №4 від 01.03.2019 року надіслано до «Національні інформаційної системи».02.09.2021 року Косоньською сільською радою було надано копію Витягу зі Спадкового реєстру № 65641686 про реєстрацію заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2019 року, відповідно до якого заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі 19.07.2021 року.

02.09.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Кирияк К.М. щодо прийняття спадщини за заповітом, яка повідомила позивача, що він не звернувся до нотаріуса в передбачений законом строк для прийняття спадщини, питання щодо надання додаткового строку на прийняття спадщини необхідно вирішувати у судовому порядку.

У вересні 2021 року позивач довідався про те, що власником вказаних у заповіті ОСОБА_3 від 01.03.2019 року земельних ділянок площею 1,2504 га, за кадастровим номером :04:000:0143, реєстраційний номер 204, та площею 0,5239 га, за кадастровим номером :04:000:0120, реєстраційний номер 204 є ОСОБА_2 . Підставою права власності на дані земельні ділянки були свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1291, 1292 видані 06.11.2020 року, приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М..

Відповідно до Витягів зі Спадкового реєстру № 65353549 та № 65641686, свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1291, 1292 від 06.11.2020 року були видані на підставі заповіту, що був посвідчений раніше, ніж заповіт ОСОБА_3 від 01.03.2019, а тому такі свідоцтва слід вважати недійсними відповідно до норм цивільного законодавства України.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що право власності (речове право) ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 1,2504 га, за кадастровим номером :04:000:0143, та площею 0,5239 га, за кадастровим номером :04:000:0120, підставою для набуття яких були свідоцтво про право на спадщину, за заповітом, серія та номер 1291, 1292, видані 06.11.2020 року є незаконним та порушує його, позивача, право на спадкування за заповітом ОСОБА_3 від 01.03.2019 року, а тому право власності ОСОБА_2 на зазначені земельні ділянки слід припинити, а свідоцтва про право на спадщину серія номер 1291, 1292, видані 06.11.2020 року слід вважати недійсним.

Так, позивач з посиланням на норми ст.ст. 1216, 1223, 1233, 1236, 1251, 1254 ЦК України зазначає, що внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту. Аналогічні правові висновки були викладені у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду України від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 159/2421/19, від 09 червня 2021 року у справі № 446/919/18, від 27 липня 2021 року у справі № 712/2022/18. Виходячи із вищезазначеного, заповіт ОСОБА_3 від 01.03.2019 року, який було складено та посвідчено пізніше ніж заповіт на підставі якого були видані свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1291, 1292, видані 06.11.2020 року, а також враховуючи що заповіт ОСОБА_3 від 01.03.2019 року повністю або частково суперечить попередньому заповіту, повністю або частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємців і спадкового майна повинно відбуватися на підставі останнього заповіту або двох заповітів відповідно.

Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду України від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296Л0637/15-Ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладені правові висновки з приводу цього.

У постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 Касаційний цивільний суд Верховний Суд України дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець за заповітом, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

У зв`язку з цим позивач вважає, що при вирішенні питання щодо визнання свідоцтв про право на спадщину недійсним, слід одночасно вирішити питання про припинення речового права відповідача ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 1,25, які зазначені у заповіті ОСОБА_3 від 01.03.2019 року.

Також згідно позовних вимог, позивач вказав, що він не проживав із спадкодавцем та йому стало відомо про наявність заповіту лише 31.03.2021 року, тобто через рік з моменту відкриття спадщини, а тому така необізнаність позивача про наявність заповіту стала причиною не подання заяви про прийняття спадщини у передбачені ЦК України строки, що вважає поважною причиною пропущення строків для подання заяви про прийняття спадщини за даним заповітом. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.01.2019 у справі № 263/1221/17; від 17.03.2021 у справі № 308/4272/19; від 22.02.2021 у справі № 644/7785/19. Крім того, позивачу не було повідомлено про наявність заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2019 року Косоньською сільською радою, яка посвідчувала даний заповіт та реєструвала його в журналі реєстрації нотаріальних дій, відповідний запис за номером 4 від 01.03.2019 року. Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Незважаючи на це, Косоньська сільська рада Косоньської сільської ОТГ, як орган місцевого самоврядування, уповноважений на вчинення нотаріальних дій не повідомила позивача (як спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 від 01.03.2019 року) про наявність даного заповіту та про відкриття спадщини. Разом з тим, позивач не мав можливості прийняти спадщину у строки передбачені ЦК України, також через відсутність реєстрації заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2019 року у Спадковому реєстрі, що настала з вини секретаря виконавчого комітету Косоньської сільської ради Косоньської сільської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області Тар Є.С.. Таким чином, позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини з поважної причини, а саме через необізнаність позивача про наявність заповіту ОСОБА_3 , від 01.03.2019 року, а також через наявні перешкоди у прийнятті спадщини у зв`язку із невнесенням заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2019 року у Спадковий реєстр.

Адвокат Попович Ш.О. в інтересах відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, згідно якого позивач не вказав у позовній заяві, що він перебував у дружніх відносинах із померлою ОСОБА_3 та тривалий час, останні декілька років, орендував від неї спірні земельні ділянки та спілкувався із нею досить часто.Про смерть ОСОБА_3 позивачу було достеменно відомо так само як і про існування заповіту, яке нібито його мама ( ОСОБА_4 ) тримала в себе до 31.03.2021. Так, ОСОБА_4 знала про те, що після смерті ОСОБА_3 єдиним законним спадкоємцем померлої є саме її син - ОСОБА_1 , однак продовжила тримати в себе заповіт ще тривалий час (до 31.03.2021) та не сказала про це жодного слова своєму сину, хоча знала, що після смерті ОСОБА_3 син повинен звернутися до нотаріуса для оформлення спадщини, тим більше, що син використовував землі померлої у власних цілях.Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до приватного нотаріуса Кирияк К.М., як найменше 29.06.2021 та 02.09.2021, а отже позивач володів всією необхідною інформацією про смерть ОСОБА_3 ..

Також у відзиві представник відповідача зазначив, що Верховний суд зазначав, що правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (постанова від 11.08.2021 у справі № 720/1079/19). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (а.с. 53-55).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Косоньська сільська рада Берегівського району надала письмові пояснення, згідно яких примірних спірного заповім посвідченого 01.03.2019 року, дійсно знаходиться в матеріалах Косонськоїсільської ради та вказаний заповіт був належним чином зареєстровано в журналі реєстрації нотаріальних дій під №4 від 01.03.2019 року. Однак, про причини не проведення реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі не відомо. На сьогоднішній день секретар виконкому Косонської сільської ради, що посвідчувала спірний заповіт, не займає вказану посаду. Тому встановити причини відсутності реєстрації в Спадковому реєстрі неможливо. ТомуКосонською сільською радою все ж таки проведено реєстрацію заповіту 02.09.2021 року та позивачу надано копію витягу із спадкового реєстру про реєстрацію заповіту ОСОБА_3 від01.03.2019 року відповідно до якого заповіт було посвідчено 19.07.2021 р.(а.с. 60).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 за ордером адвокат Сочка В.І. у вступному слові позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Попович Ш.О. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві на позов та додав, що не існувало жодних перешкод для подачі завчасно позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки його мати знала про існування заповіту.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона є мамою позивача ОСОБА_1 та померла ОСОБА_3 була її знайомою ще з дитинства і далекою родичкою її мами. Літом 2019 року ОСОБА_3 передала їй заповіт, на земельні ділянки, які їй належали та які обробляла вона, ОСОБА_4 і її чоловік. Заповіт був складений на її сина ОСОБА_1 .. Так, ОСОБА_3 повідомила їй, що у неї були погані стосунки із ОСОБА_2 , який був її родичем. Заповіт ОСОБА_3 вона сховала у себе вдома, синові вирішила нічого не казати про це, оскільки на той час у них були фінансові та сімейні проблеми. Лише у березні 2021 року їй повідомили, що ОСОБА_5 померла у 2020 році, і дізнавшись про це вона згадала про заповіт, який відразу передала синові. Свідок також показала, що до 2019 року вона іноді зустрічалась із ОСОБА_5 , навідувала її та передавала їй молоко.

Заслухавши вступні слова учасників процесу, допитав свідка та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі.

01 березня 2019 року ОСОБА_3 у секретаря виконкому Косоньської сільської ради Берегівського району залишила заповіт, згідно якого належні їй земельні ділянки площею 1,25 га та площею 0,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право приватної власності серія ІУ-ЗК № 028001, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , в цілому. Зазначений заповіт було складено, підписано та посвідчено секретарем виконавчого комітету Косоньської сільської ради Берегівського району Закарпатської області Тар Є.С. (а.с. 11).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

Як зазначено в позовній заяві позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_3 у січні 2021 року та 31.03.2021 року йому стало відомо про заповіт ОСОБА_3 , а саме від матері ОСОБА_4 , яка мала примірник заповіту, який вона отримала особисто від ОСОБА_3 ..

Дані обставини в судовому засіданні також були підтверджені допитом свідка ОСОБА_4 , та протилежне стороною відповідача жадними доказами не доводилося.

01.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до голови Косоньської ОТГ щодо наявності заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2019 року.

07.04.2021 року ОСОБА_1 отримав відповідь від сільського голови про те, що заповіт ОСОБА_3 підшитий та зберігається в справах нотаріальних дій Косоньської сілької ради, а також зареєстрований в журналі реєстрації нотаріальних дій, відповідний запис за номером 4 від 01.03.2019 року. Вказаний заповіт не було зареєстровано у Спадковому реєстрі. Про причини не проведення реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі Косоньській сільській раді не відомо, заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Косоньської сілької раді Тар Є.С., яка на сьогоднішній день не працює в сільській раді (а.с. 16,17).

З витягу із Спадкового реєстру № 65353549 вбачається, що станом на 29.06.2021 року відомості про заповіт ОСОБА_3 від 01.03.2019 року у Спадковому реєстрі відсутні (а.с. 18-20).

14.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Косоньської сільської ради із заявою щодо необхідності внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчення заповіту ОСОБА_3 , та 01.07.2021 листом Косоньської сілької ради позивача повідомили, що заяву про державну реєстрацію заповіту ОСОБА_3 , який зареєстрований у журналі реєстрації нотаріальних дій за номером 4 від 01.03.2019 року надіслано до «Національні інформаційної системи» (а.с. 21, 22, 23-24, 25).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивач ОСОБА_1 02.09.2021 року дізнався, що власником вказаних у заповіті ОСОБА_3 від 01.03.2019 року земельних ділянок площею 1,2504 га, за кадастровим номером :04:000:0143, реєстраційний номер 204, та площею 0,5239 га, за кадастровим номером :04:000:0120, реєстраційний номер 204 є відповідач ОСОБА_2 .

Підставою набуття права власності на дані земельні ділянки були свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1291, видане 06.11.2020 року, видавник: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М., та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1292, видане 06.11.2020 року, видавник: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М. (а.с. 28-30).

Згідно наданих суду на ухвалу про витребування доказів приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М. належно завірених копій свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1291, видане 06.11.2020 року, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1292, видане 06.11.2020 року, вбачається, що приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М. 06.11.2020 року видала ОСОБА_2 два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме серія та номер 1291, 1292 на спадщину: земельну ділянку площею 1,2504 га, за кадастровим номером :04:000:0143, реєстраційний номер 204 та площею 0,5239 га, за кадастровим номером :04:000:0120, реєстраційний номер 204 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право приватної власності серія ІУ-ЗК № 028001 (а.с. 15, 97,98).

Підставою для видачі вказаних свідоцтв став заповіт ОСОБА_3 від 06.06.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 у секретаря виконкому Косоньської сільської ради Берегівського району залишила заповіт, згідно якого вона на випадок смерті все своє майно заповіла ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_3 (а.с. 99).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1236 ЦК передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Частинами 2, 3 ст. 1254 ЦК України передбачено, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 27.07.2021 року у справі №712/2022/18 зробив наступний висновок: аналіз частин другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.

Таким чином, виходячи з вищевказаних норм закону заповіт ОСОБА_3 від 01.03.2019 року, який було складено та посвідчено пізніше ніж її попередній заповіт від 06.06.2008 року, частково скасовує попередній заповіт щодо спадкового майна в частині двох земельних ділянок.

Статтею 1301 ЦК України пе6редбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Так, згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 року в справі № 742/740/17 свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) і від від 14 травня 2018 року в справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18).

У постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 Касаційний цивільний суд Верховний Суд України дійшов висновку про наступне:у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку правильно встановлено порушення спадкових прав позивача ОСОБА_1 за заповітом, видачею відповідачу ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки новий заповіт ОСОБА_3 частково скасував попередній заповіт, на підставі якого були видані ОСОБА_2 вказані свідоцтва.

Враховуючи наведене, свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1291, видане 06.11.2020 року та свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1292, видане 06.11.2020 порушують права позивача як спадкоємця земельних ділянок за заповітом ОСОБА_3 від 01.03.2019 року, тому вказані свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_2 слід визнати недійсними.

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, судом встановлено, що наявність запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 порушує права позивача ОСОБА_6 як спадкоємця, у зв`язку з чим його порушене право підлягає захисту, шляхом припинення речового права на земельні ділянки площею 1,25 га та площею 0,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право приватної власності серія ІУ-ЗК № 028001, які зазначені у заповіті ОСОБА_3 від 01.03.2019 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення додаткового строку для подачі ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, суд констатує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

Позивачу ОСОБА_7 стало відомо про те, що ОСОБА_3 померла у січні 2021 року та про те, що залишила заповіт на нього тільки 31.03.2021 року, коли його мати ОСОБА_4 передала йому заповіт ОСОБА_3 від 01.03.2019 року.

Вказані обставини підтверджуються і показами свідка ОСОБА_4 та її заявою, посвідченою нотаріально 13.09.2021 року (а.с. 27).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Позивача ОСОБА_1 не було повідомлено про наявність заповіту ОСОБА_3 від01.03.2019 року Косоньською сільською радою, яка посвідчувала даний заповіт та реєструвала його в журналі реєстрації нотаріальних дій, відповідний запис за номером 4 від 01.03.2019 року.

Так, секретар Косоньської сільської ради, як посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій не повідомила позивача, як спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 від 01.03.2019 року про наявність даного заповіту та про відкриття спадщини.Крім того, позивач не мав можливості прийняти спадщину у строки передбачені ЦК України, також через відсутність реєстрації заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2019 року у Спадковому реєстрі.

Посилання відповідача на те, що у спадкоємця ОСОБА_1 не було перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, та він не скористався таким правом і правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (постанова від 11.08.2021 у справі № 720/1079/19) є безпідставними, оскільки секретарем Косоньської сільської ради, як посадовою особою органу місцевого самоврядування, уповноваженою на вчинення нотаріальних, не був проведена реєстрації заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2019 року у Спадковому реєстрі та така заява була надіслана у спадковий реєстр тільки 19.07.2021 року, у зв`язку з чим, при звернені ОСОБА_2 до нотаріуса, як спадкоємця за заповітом від 2008 року, приватному нотаріусу не було відомо про наявність заповіту ОСОБА_3 від 2019 року, у зв`язку з чим вона також не повідомила позивача про факт заведення спадкової справи за заявою ОСОБА_2 , як спадкоємця також за іншим заповітом. У в`язку з чим, приватний нотаріус не в змозі була виконати вимоги статті 63 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, суд приходить до висновку, що необізнаність позивача ОСОБА_1 про наявність заповіту ОСОБА_3 складеного на нього, що не є юридичною необізнаністю, слід вважати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тривалістю три місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, також підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 викладених у резолютивній частині позову про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд констатує, що такі витрати не були суду документально підтверджені, у зв`язку з чим, вони на час ухвалення рішення не підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1223, 1233, 1251, 1254, 1301, 1272 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 63 Закону України «Про нотаріат»,

рішив:

Позов ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Косоньська сільська рада Берегівського району, яке розташоване за адресою с. Косонь, вул. Бочкая, 5, про визнання свідоцтва про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та припинення власності, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1291 від 06.11.2020 року, видавник: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М., та свідоцтво про право на спадщину заповітом, серія та номер 1292 від 06.11.2020 року, видавник: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М..

Припинити право власності (речове право) ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 1,2504 га, кадастровий номер :04:000:0143, реєстраційний номер 204, та площею 0,5239 га кадастровий номер :04:000:0120, реєстраційний номер 204.

Визначити додатковий строк ОСОБА_1 для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана до суду апеляційної інстанції через Берегівський районний суд.

Суддя Лайош ГАЛ