Дата документу 25.01.2022 Справа № 335/6605/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/6605/21 Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
№ 22-ц/807/296/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенко Е.А.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аллієд консалт Ел.Ел.Сі.» в особі адвоката Сєдова Михайла Володимировича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Корвет» про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Компанія «Корвет» про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування заяви зазначав, що позивач 27.03.2000 за договором позики передав позичальнику ТОВ «Компанія «Корвет» у власність 700 000 грн., що за курсом НБУ на дату підписання договору позики становило 128 789,37 доларів США. Згідно п. 5 договору позики, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти за першою вимогою позикодавця, але позикодавець може звернутися з вимогою до позичальника про повернення позики не раніше 01.01.2010, при цьому позичальник зобов`язаний повернути позику на протязі 5 банківських днів.

Починаючи з 30.07.2018 позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, але відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання, борг за договором позики не повернутий.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з ТОВ «Компанія «Корвет» на його користь борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 859 600 грн., 3% річних від 60756 грн. 16 коп., а також судові витрати у вигляді судового збору та витрат на допомогу адвоката у розмірі 3 500 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Компанія «Корвет» на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 27.03.2000 року у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень, індекс інфляційних втрат за період з 01.08.2018 по 22.06.2021 у розмірі 159 600 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот) гривень, 3 відсотки річних за період з 01.08.2018 по 22.06.2021 у сумі 60 756 (шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 16 коп., а всього стягнути 920 356 (дев`ятсот двадцять тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 16 копійок.

Стягнуто з ТОВ «Компанія «Корвет» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 203 (дев`ять тисяч двісті три) гривні 00 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ТОВ «Аллієд консалт Ел.Ел.Сі.» в особі адвоката Сєдова М.В подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу та поясненнями до апеляційної скарги мотивовано тим, що товариство не укладало договір позики, фізична особа ОСОБА_2 не була директором товариства, загальними зборами не обиралась, у відповідності до документів бухгалтерської та податкової звітності ТОВ «Компанія «Корвет» звітувала перед податковими органами про відсутність кредиторської заборгованості у товариства перед будь якими особами. Відповідно до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за № 000995 щодо вчинення шахрайських дій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 27.03.2000 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія «Корвет» було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальнику ТОВ «Компанія «Корвет» грошові кошти у сумі 700 000 грн., що за курсом НБУ станом на час підписання цього договору становило 128 789,37 доларів США. Позика за цим договором є безпроцентною.

Надання ОСОБА_1 грошових коштів ТОВ «Компанія «Корвет» підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 21 від 27.03.2000 на суму 300 000 грн., № 26 від 29.03.2000 на суму 300 000 грн. та № 29 від 30.03.2000 на суму 100 000 грн.

Згідно п. 5 Договору позики, сторони домовились, що позичальник здійснить у повному обсязі повернення позики за першою вимогою Позикодавця, але позикодавець має право звернутися з вимогою до позичальника про повернення позики не раніше 01.01.2020 року , при цьому позичальник зобов`язаний повернути позику на протязі п`яти банківських днів з моменту такого звернення.

30 липня 2018 року ОСОБА_1 направив вимогу ТОВ «Компанія «Корвет» про повернення грошових коштів, які ним були надані за договором позики. Проте, грошові кошти так і не були повернуті позивачу, що підтвердив у судовому засіданні представник відповідача.

Враховуючи те, що умовами договору позики був передбачений обов`язок відповідача повернути позику протягом п`яти банківських днів з моменту звернення позикодавця із вимогою до позичальника про повернення грошових коштів за договором позики, проте, отримавши 30 липня 2018 року вимогу ОСОБА_1 про повернення позики, ТОВ «Компанія «Корвет» свої зобов`язання за договором не виконало, позику не повернуло, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути суму позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 859 600 грн., а також три проценти річних у сумі 60 756 грн. 16 коп.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що товариство заперечень проти позову немає, дійсно ТОВ «Компанія «Корвет» у 2000 році отримало від позивача у позику грошові кошти для розвитку бізнесу, однак борг за договором не повернутий, оскільки наразі у товариства відсутні грошові кошти у такому розмірі.

Представник ТОВ «Компанія «Корвет» не заперечує проти позовних вимог та підтвердив наявність у товариства боргу перед позивачем.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, Апеляційний Суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За статтею 263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України ).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів закріплена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Тобто, факт підписання сторонами договору, без передання грошей або речей, не породжує у позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Судом встановлено, що 27 березня 2000 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія «Корвет» було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальнику ТОВ «Компанія «Корвет» грошові кошти у сумі 700 000 грн., що за курсом НБУ станом на час підписання цього договору становило 128 789,37 доларів США. Позика за цим договором є безпроцентною.

Надання ОСОБА_1 грошових коштів ТОВ «Компанія «Корвет» позивач підтверджує квитанціями до прибуткового касового ордеру № 21 від 27.03.2000 р. на суму 300 000 грн., № 26 від 29.03.2000 р. на суму 300 000 грн. та № 29 від 30.03.2000 р. на суму 100 000 грн.

Згідно п. 5 Договору позики, сторони домовились, що позичальник здійснить у повному обсязі повернення позики за першою вимогою Позикодавця, але позикодавець має право звернутися з вимогою до позичальника про повернення позики не раніше 01.01.2020, при цьому позичальник зобов`язаний повернути позику на протязі п`яти банківських днів з моменту такого звернення.

Згідно п. 2 Договору Позика передається Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні Сторонами цього Договору готівкою .

Згідно п. 7 Договору, Підписання цього Договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики. Належним чином підписаний Договір та Квитанція до прибуткового касового ордеру є доказами передання грошей від Позикодавця до Позичальника.

Відповідно до частини другої статті 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

При розрахунках за договором позики в безготівковій формі позикодавець оформляє звичайне платіжне доручення. Операції з перерахування/надходження грошових коштів в бухгалтерському обліку позикодавця/позичальника відображаються на підставі відповідних банківських виписок.

Відповідно до Постанови Національного Банку України від 02.02.1995 року № 21 з останніми змінами ,внесеними Постановами Правління НБУ від 21.06.1999 року , яке було чинним на час підписання сторонами договору позики , розділом ІІ, п.9 визначено, що про приймання грошей видається квитанція за підписами головного бухгалтера або особи ним уповноваженої, і касира,завірена печаткою ( штампом ) касира або відбитком касового апарата.

Згідно п. 19 розділу ІІІ ,порядок ведення касової книги і зберігання грошей, усі надходження готівки в національній валюті підприємства враховують у касовій книзі, типова форма якої затверджена наказом Міністерства статистики України від 15.02.1996 року за № 51.

Форму касових ордерів установлено наказом Міністерства статистики України від 15 лютого 1996 року № 51 "Про затвердження типових форм первинного обліку касових операцій", а касові операції - це операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів (п. 2.6 Положення).

Пунктом 4.2 Положення визначено, що усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Апеляційним судом встановлено, що з наданого апелянтом фінансової звітності ТОВ «Компанія «Корвет» баланс на 31.12.2020 року розділ ІІ Довгострокові зобов`язання ,цільове фінансування та забезпечення, відсутні будь які фінансові зобов`язання підприємства перед іншими фізичними або юридичними особами.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики мав підтвердити право вимагати від відповідача виконання боргових зобов`язань, проте всупереч вимогам статті 61 ЦПК України ним не надані, а матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем за договором позики від 27 березня 2000 року коштів у розмірі 700 000 грн.

Визначення сторонами у договорі позики про передачу позикодавцем безпосередньо позичальнику при підписанні сторонами цього договору ( п.2 Договору ) в сумі 700 000 грн. не є доказом отримання відповідачем суми позики, оскільки у ньому зазначається лише про передачу позикодавцем позики. Натомість сам факт передання коштів не підтверджений жодними доказами.

Так на підтвердження передачі товариству коштів позивачем надано три квитанції до прибуткового касового ордеру №№ 21,26,29, відповідно від 27,29,30 березня 2000 року ( т.1 а.с. 4).

Проте зазначені квитанції як доказ є суперечливими, оскільки датовані поза межами укладеного 27 березня 2000 року договору, в той час як п. 2.п.7. позика передається при підписанні договору. Отже підписаний договір 27 березня 2000 року не може підтверджувати факт одержання позики квитанціями за 29 та 30 березня.

Більш того зазначені квитанції не можуть бути визнані доказами передачі коштів, оскільки відповідно до Постанови НБУ від 02.02. 1995 р. № 21, зазначеної вище, не містять підпис касира , його печатки ( штампу ) або відбитку касового апарата.

Позивач підтримуючи свої вимоги, відповідач погоджуючись з ними , на підтвердження оприбуткування не надали відповідні прибуткові касові ордера та касову книгу обліку, а обмежились надання суду сумнівних квитанцій.

Суд не звернув уваги на надану апелянтом фінансову звітность ТОВ «Компанія «Корвет» баланс на 31.12.2020 року, розділ ІІ «Довгострокові зобов`язання, цільове фінансування та забезпечення» розділ ІІІ , у якій відсутні будь які фінансові зобов`язання підприємства перед іншими фізичними або юридичними особами ( т.1 а.с. 24).

Як вбачається зі змісту Договору позики від імені товариства позичальника діяла ОСОБА_2 в особі директора.

Однак відповідно до інформаційної довідки Головного Управління Статистики у Запорізькій області за № 104 від 16.12.2020 року , згідно проведеним змінам, ОСОБА_2 зареєстрована керівником ТОВ «Компанія «Корвет» з 07 серпня 2001 року ( т.2 а.с. 10).

Навіть з Протоколу № 3 загальних зборів ТОВ «Компанія «Корвет» від 25.03.2000 року про обрання директора, наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_2 призначена директором лише з 01 квітня 2000 року ( т.2 а.с. 14).

Протокол № 4 загальних зборів ТОВ «Компанія «Корвет» від 15 травня 2000 року про намір отримання у ОСОБА_1 займу , апеляційний суд не бере до уваги, оскільки як посилається позивач він передав позику ще 27 березня 2000 року ( т. 2 а.с. 15).

Вищенаведене свідчить про те, що кошти на рахунок підприємства не надходили.

В ході апеляційного розгляду представник позивача Площадного Ю.Г. та представника відповідача ТОВ «Компанія «Корвет» висловили думку про наявність підстав закриття провадження у справі у зв`язку з відсутності у апелянта права на оскарження рішення суду першої інстанції, так як права ТОВ «Аллієд консалт Ел.Ел.Сі.» при вирішенні справи не порушені.

Судова колегія вважає ці доводи необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і поділяє їх на дві групи : учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Апелянт ТОВ «Аллієд консалт Ел.Ел.Сі.» як учасник ТОВ «Компанія «Корвет» посилаючись на ст.ст. 45,46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» , ст.ст. 41,95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначає, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки всіх учасників товариства.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

При вирішенні питання що до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «Аллієд консалт Ел.Ел.Сі.» судова колегія виходить з принципу дотримання балансу інтересів відповідно до якого суд має враховувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників, надавати оцінку добросовісності інших учасників, права яких у разі задоволення позовних вимог можуть бути порушені (Постанова ВП ВС від 03 грудня 2019 року у справі № 904/10956/16,провадження 12-90гс19) .

Судова колегія вважає за необхідним застосувати поняття «підняття корпоративної завіси».

Відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні від 21 грудня 2017 року «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» проникнення за «корпоративну завісу» за виключних обставин є виправданим. Така «корпоративна завіса» є бар`єром,який відокремлює юридичну особу від її учасників та зумовлює неможливість останніх звернутися до суду за захистом прав юридичної особи замість неї.

У справі, яка розглядається і виникла така корпоративна завіса, де товариство не захищається від позовних вимог про стягнення боргу грошей , яких воно не отримувало.

Навпаки сторони уникають будь якої участі у справі учасників товариства.

Матеріалами справи підтверджено, що між зазначеними сторонами у договорі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують довірчі стосунки, про що свідчить довіреність від 07 липня 1999 року ( т.2 а.с. 13).

Незважаючи, що довіреність не використана при укладенні договору, вона підлягає дослідженню на предмет того,що інтереси двох вищеназваних фізичних осіб у цій справі збігаються. Згідно інформаційній довідки ГУС у Запорізький області № 104 від 16.12.2020 року ( т.2 а.с. 4) з 15.01.2013 року директором ТОВ «Компанія «Корвет» по теперішній час є ОСОБА_2 .

За таких обставин судова колегія вважала за необхідним застосувати до цієї справи поняття «підняття корпоративної завіси» допуском до участі у справі в якості апелянта, оскільки оскаржуване рішення може вплинути на їхні права або обов`язки ( ст. 53 ЦПК України ).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

При вирішення питання щодо доступу до правосуддя судова колегія вважала справедливим, надати такий доступ учасникам товариства в особі апелянта у цій справі, яка скористалася правом ревізії рішення суду першої інстанції на предмет його законності.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що ОСОБА_1 на підтвердження того, що товариство отримало позику не надав належних та допустимих доказів, тому суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції , яке ухвалене с порушення норм матеріального та процесуального права, та відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аллієд консалт ЕЛ.ЕЛ.СІ.» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року по цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Корвет» про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення.

Постанова прийнята з окремою думкою судді-доповідача.

Повний текст постанови виготовлено 04 лютого 2022 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко