РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 572/1318/21

Провадження № 22-ц/4815/99/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної

адміністрації Рівненської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної

казначейської служби України у Сарненському районі Рівненської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2021 року у складі судді Довгого І. І., постановлену в м. Сарни Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної казначейської служби України у Сарненському районі Рівненської області, про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2021 року у відкритті провадження у справі за вказаним позовом відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, якою передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та обґрунтована тим, що даний спір, зважаючи на суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склалися між ними, є таким, що відноситься до справ адміністративної юрисдикції і повинен вирішуватися шляхом подання відповідного позову у порядку адміністративного судочинства.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про те, що спірні відносини не є предметом вирішення суду загальної юрисдикції. Зазначає, що її позовні вимоги зводяться до відшкодування шкоди і в них жодним чином не йдеться про визнання дій чи рішень відповідача незаконними або визнання протиправною бездіяльності органу державної влади. Зазначає, що сама по собі участь суб`єкта владних повноважень у спорі не дає підстав ототожнювати цей спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Пояснює, що бездіяльність УПСЗН в даному питанні визнана конституційним Судом, Великою Палатою Верховного, судами адміністративної юрисдикції, а тому відсутня необхідність для звернення із відповідними вимогами. Покликається на ч. 5 ст. 21 КАС України, де зазначено, що вимоги про відшкодування шкоди розглядаються в порядку адміністративного судочинства, якщо вони заявлені в одному провадженні із вимогою вирішити публічно-правовий спір про визнання бездіяльності органу державної влади протиправною та стверджує, що її позовні вимоги стосуються виключно відшкодування шкоди, а тому повинні розглядатися судом загальної юрисдикції. Вказує на порушення місцевим судом процесуальних норм, які виявилися у недотриманні строків постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження та її надсилання стороні. Покликаючись на порушення принципу доступу до правосуддя, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної казначейської служби України у Сарненському районі Рівненської області, про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади звернулася ОСОБА_1 .

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Також пунктом 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України

може бути способом захисту цивільних прав та інтересів.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та сімейних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Як вбачається із позовної заяви та доводів апеляційної скарги, вимоги позивачки полягають у відшкодуванні шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади. В прохальній частині своєї позовної заяви ОСОБА_1 просила суд стягнути з Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області 30 271,32 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю відповідача, яка виявилась у невиплаті відповідачем позивачу сум щомісячного грошової допомоги за період з 17.07.2018 року по 17.06.2021 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач покликалася на положення глави 82 ЦК України, яка регулює питання відшкодування шкоди, та вказувала, що в даному випадку має місце спеціальний делікт (ст. 1173 ЦК України) та зазначала про наявність трьох обов`язкових умов для настання деліктної відповідальності: наявність шкоди (розрахунок якої нею наведено), протиправна поведінка заподіювача шкоди (протиправність поведінки відповідача випливає із рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018р № 6-р/2018, постанови ВП ВС у зразковій справі № 240/4946/18, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 2 ст. 19 Конституції України), причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною шкодою і поведінкою заподіювача шкоди (саме на Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області законом покладено обов`язок нарахувати і виплатити щомісячну грошову допомогу).

Отже, фактично між сторонами існує спір про відшкодування шкоди в порядку, передбаченому Цивільним Кодексом України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 640/109/19 (провадження 11-778апп19) дійшла висновку про те, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яку вона вважає неправомірною, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, висновок місцевого суду про те, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади, повині розглядатися в порядку адміністративного судочинства, є помилковим. Зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі на неї поширюється юрисдикція цивільного судочинства.

За таких обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з порушенням норм процесуального права, які регулюють визначення підсудності спору суду, судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення із скасуванням оскаржуваної ухвали та направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 07 липня 2021 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної казначейської служби України у Сарненському районі Рівненської області, про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.