Дата документу 01.02.2022 Справа № 319/575/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 319/575/21 Головуючий у 1 інстанції: Мальований В.О.
№ 22-ц/807/651/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної часткової власності на майно,

ВСТАНОВИВ

В червні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної часткової власності на майно.

В обґрунтування заяви зазначали, що вони разом із відповідачем отримали у спільну часткову власність внаслідок прийняття спадщини кожний по 1/3 частці житлового будинку АДРЕСА_1 . Сторони не дійшли згоди щодо здійснення права користування та розпорядження спірним будинком, відповідач перешкоджає цьому, не надає доступу до нього, користується майном самостійно. Згідно висновку БТІ об"єкт за адресою: АДРЕСА_1 поділити неможливо, грошові кошти, замість часток позивачів, відповідач не надає.

Посилаючись на вищезазначене просили суд, стягнути з відповідача на їх користь по 82517 грн матеріальної компенсації замість права на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Гришко Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну компенсацію в розмірі 82517 гривень замість права на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.07.2020 приватним нотаріусом Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області Дашевською А.О., ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками по 1/3 частці житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Право спільної часткової власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а.с.8,9, 10,11).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку ДПС України про суми виплачених доходів ОСОБА_3 від 19.07.2021, сума доходу ОСОБА_3 за І та ІІ квартали 2020 року відсутня інформація про доходи, в ІІІ кварталі 2020 року - дохід ОСОБА_3 склав 14 409,94 грн. за надання земельної ділянки в оренду, інформація за IV квартал 2020 року та І квартал 2021 року відсутня.

Відповідач ОСОБА_3 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою про склад сім"ї від 07.07.2021 ( а.с.35).

У власності відповідача ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 4,619 га, кадастровий номер :07:002:0045, призначена для ведення особистого сільсьгосподарського виробництва, яка розташована на території Більмацької селищної ради, та згідно договору оренди землі від 11.03.2007 передана в оренду ТОВ "Україна".

Інше нерухоме майно у власності відповідача , крім земельної ділянки, яка передана в оренду, не перебуває, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №265089798 від 08.07.2021 ( а.с.33,34).

Відповідач ОСОБА_3 отримує орендну плату в розмірі (станом на 2020 рік) 14 409,94 грн. , за які утримує себе та свою сім"ю, іншого нерухомого майна не має.

Фактично позивачі вимагають від відповідача сплатити їм грошову компенсацію за належну ним частку житлового будинку.

Суд першої інстанції врахував, що сплата відповідачем вартості часток житлового будинку, належних позивачам, яка перевищує розмір його доходів за рік є для нього значною та становитиме надмірний тягар.

Тож сплата ним компенсації позивачам позбавить відповідача ОСОБА_3 єдиного джерела доходу для нього та його сім`ї.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав ( ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до звіту №0673 про незалежну оцінку спірного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартість складає 247 551 гривень, без ПДВ. 77571 грн.. Вартість 1/3 частки спірного житлового будинку складає 82 517 грн, без ПДВ, яку позивачі просять стягнути з відповідача на кожного .

Судом першї інстанції було враховано, що позивачі зазначають про неможливість виділу в натурі належних їм часток ( по 1/3 частці кожному) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проте посилаються лише на висновок КП "Більмацьке бюро технічної інвентаризації" щодо технічної можливості поділу-виділу об"єкта нерухомого майна від 09.06.2021.

Разом з тим позивачі не надали відомостей про те, що неможливе спільне користування будинком без виокремлення належних співвласникам часток.

Так, не зазначено доказів неможливості користування будинком через будь-які перешкоди, створювані відповідачем, хоча протягом розгляду справи ОСОБА_3 зазначав, що не чинив та не чинить перешкод позивачам у користуванні житловим будинком та господарськими спорудами та будівлями ( відповідно до їх часток) та не заперечує проти їх проживанні в будинку.

Відтак суд першої інстанції ухвалив відповідне закону рішення. Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на викладене, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для залишення позову без задоволення.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 лютого 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков