Справа № 211/5447/21
Провадження № 2/211/1002/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 лютого 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В..,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини доходу (заробітку), щомісячно, до повноліття дитини, посилаючись на обов`язок відповідача по утриманню їх неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог зазначено, що їх неповнолітня дитини мешкає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні, відповідач з травня 2021 року не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Тому оскільки домовленостей між ними відносно участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, просить суд стягнути з нього на її користь аліменти в заявленому розмірі.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 12 січня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 .

В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися.

До суду надійшла заява представника позивача адвоката Бондаренка О.В. про розгляд справи за його та позивача відсутності, на задоволенні вимог наполягає.

Представник відповідача адвокат Савченко В.В. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її та відповідача відсутності, вимоги позову визнає частково у розмірі 1/6 частки з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що подружні стосунки між ними з позивачкою фактично припинені наприкінці червня 2021 року, саме тоді він пішов з дому. Зібравши речі, він залишив ОСОБА_1 8 000,00 грн. на утримання доньки, вважаючи, що залишив достатньо коштів для дитини на кілька місяців. Вимоги щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частки визнає частково, оскільки від попереднього шлюбу має двох неповнолітніх дітей, на утримання яких рішенням суду від 07.07.2020 сплачує аліменти в розмірі 1/3 частки його доходів (заробітку). Тому враховуючи усі обставини, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, вважає необхідним та доцільним стягувати з нього аліменти на утримання дітей у розмірі 1/6 частки на кожну дитину, визнаючи вказаний розмір справедливим відносно інших двох його дітей від попереднього шлюбу.

В обґрунтування відповіді на відзив представником позивача зазначено, що протягом 2019-2021 років позивач, на шкоду своєї дитини та своїх особистих потреб, зі свого особистого карткового рахунку здійснювала погашення аліментних нарахувань замість відповідача на користь його неповнолітніх дітей від іншого шлюбу на загальну суму 73 102,57 грн., що підтверджується наданими нею банківськими виписками про рух коштів з її рахунку. Зазначене спростовує викладені у відзиві на позов доводи відповідача щодо його тяжкої праці та утримання родини. Вважає, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти в уже визначеному розмірі. Однак відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення рішення суду від 07.07.2020 про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей, суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у розмірі, зазначеному позивачем у позовній заяві. Та обставина, що відповідач має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, на користь яких стягуються аліменти в примусовому порядку, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану останнього. Тому наполягає на задоволенні вимог.

Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 12 червня 2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 13 - копія свідоцтва) та є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14 - копія свідоцтва), яка проживає з матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частинами 1-2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналогічні обставини викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, а також встановленого законом розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини відповідно до положень частини п`ятої статті 183 СК України, враховуючи часткове визнання позову відповідачем та наявність у нього інших аліментних зобов`язань, що підтверджується письмовими доказами, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частки його доходу, до її повноліття, на користь позивача.

При цьому суд відхиляє посилання представника позивача на положення статті 192 СК України, оскільки предметом розгляду справи наразі являється стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а не зміна (зменшення) розміру аліментів на утримання дитини, судом при винесенні рішення враховано вимоги частини першої статті 182 СК України.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Датою подачі позову є 27 серпня 2021 р.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 180-183, 191 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 278-279, 430 ЦПК України,суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи невідоме) аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, щомісячно, на користь матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи стягнення з 27 серпня 2021 року.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 лютого 2022 р.

Суддя Н.Г.Середня