Справа № 127/9589/18
Провадження 2/127/1656/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2022 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Другої Вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

24.04.2018 року судом зареєстровано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Другої Вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , яка проживала в АДРЕСА_1 . Згідно заповіту, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 23.09.1986 року, реєстр. № 2-1333, ОСОБА_3 все своє майно заповіла позивачу.

Спадкоємцем ОСОБА_3 за законом також була її донька, сестра позивача - ОСОБА_4 .

Оскільки позивач не поживав у м. Вінниці разом із матір`ю, то за домовленістю з сестрою ОСОБА_4 , яка проживала в м. Вінниці, позивач 26.09.2006 року звернувся в нотаріальну контору із заявою про відмову від спадщини за заповітом на користь ОСОБА_4 .

Умовою та домовленістю між братом та сестрою було те, що у майбутньому все успадковане майно ОСОБА_4 передасть за договором позивачу чи заповість йому, оскільки він мав намір при виході на пенсію жити у батьківському будинку.

30.11.2006 року ОСОБА_4 оформила спадщину на земельну ділянку площею 0,0431 га для будівництва та обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 27/50 часток житлового будинку з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , про що отримала свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_4 постійно проживала в м. Вінниці в будинку, що успадкувала після смерті матері.

Останні роки свого життя ОСОБА_4 хворіла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 сестра позивача - ОСОБА_4 померла. Позивач здійснив поховання сестри, виконав усі необхідні обряди за свій рахунок.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшов будинок за адресою: АДРЕСА_1 та інше майно.

01.09.2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Копаничук Я.Ю. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 .

Від нотаріуса позивач дізнався про існування заповіту ОСОБА_4 , складеного 06.04.2015 року, згідно з яким вона заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом ОСОБА_2 , який проживав з нею останні роки.

Отже ОСОБА_4 , все майно, яке успадкувала від їх матері, не заповіла позивачеві, як вони домовлялись, а заповіла чужій людині, яка прожила кілька років з нею. Знаючи про складне життя сестри з ОСОБА_2 , його знущання над нею та вимагання майна, позивач вважає, що вказаний заповіт є недійсним.

ОСОБА_4 мала тяжкі захворювання, зокрема з 1991 року хворіла на цукровий діабет, була інвалідом 2 групи загального захворювання, перебувала на медичному обліку у міській клінічній лікарні № 3.

Починаючи з 2014 року стан здоров`я ОСОБА_4 значно погіршився. Вона зверталась до невропатолога, часто траплялись випадки несприйняття дійсних подій, неадекватної поведінки, звернення до правоохоронних органів з безпідставними заявами, що підтверджує неадекватність її поведінки. Відповідач поводився з нею грубо, ображав її, погрожував, вимагав переоформити на нього належне їй майно. На думку позивача, ці обставини вплинули на стан здоров`я ОСОБА_4 та погіршили її психічний стан.

Згідно довідки про причину смерті від 06.03.2016 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 67 років, причина смерті - С.80 (ракова інтоксикація).

Зазначаючи правовою підставою даного позову ст. ч. 1 ст. 225, ст. 1257 ЦК України, ОСОБА_1 просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 06.04.2015 року ОСОБА_5 , державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори, реєстр. № 1-248. Просив також стягнути з ОСОБА_2 всі судові витрати.

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

03.05.2018 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. було забезпечено позов ОСОБА_1 у справі № 127/9589/18 та накладено арешт на усе майно, яке належало спадкодавцеві ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниці, на момент відкриття спадщини і увійшло до її складу (т. 1 а.с. 39-41).

08.05.2018 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. було прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі № 127/9589/18 (т. 1 а.с. 48-51).

19.07.2018 року постановлено ухвалу про витребування доказів, а також призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с. 196-204 т.1).

22.08.2018 року Вінницьким апеляційним судом Вінницької області ухвала суду першої інстанції від 19.07.2018 року в частині призначення експертизи скасована (а.с. 59-61 т. 2).

09.04.2019 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 81-85 т. 3).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.07.2020 року справа надійшла на розгляд судді Вохміновій О.С. (а.с. 2 т. 4).

20.07.2020 року суддею Вохміновою О.С. прийнято до розгляду справу в загальному позовному провадженні (т. 4 а.с. 3).

05.11.2020 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 4 а.с. 47).

Ухвалою суду від 26.11.2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення у даній справі посмертної судово-психіатричної експертизи (т. 4 а.с. 173-174).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Іващук В.А. позов підтримали відповідно до обставин, що викладені в позові, а також підтримали відповіді на відзиви (т. 2 а.с. 25-26, т. 4 а.с. 38-39). Наголошували, що протягом останніх років життя ОСОБА_4 хворіла, у неї погіршився стан психічного здоров`я, тому під час складання заповіту на користь ОСОБА_2 . ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Позивач ОСОБА_1 також пояснював, що відхилення в психічному стані ОСОБА_4 проявлялись давно. Ще в 2012 році їх родич ОСОБА_6 возив сестру до лікаря-психіатра і вона просила, щоб ніхто не знав про це. Із сестрою він спілкувався часто по телефону, а також час від часу він приїжджав. Останній час він помітив, що вона була залякана і щось приховує. ЇЇ дії і думки були неадекватні, вона говорила незрозумілою мовою, безпідставно змінювала теми при розмові, вважала, що все навколо трясеться, викликала спеціальні служби для перевірки, а також зверталась з безпідставними заявами до правоохоронних органів. На фоні пережитого стресу після смерті їх матері, хвороб, що мала сестра, діабету, онкологічного захворювання, у неї розвилась психічна хвороба. Тому вважає, що сестра при посвідченні заповіту 06.04.2015 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також просив врахувати, що ОСОБА_2 про ОСОБА_4 не дбав, а навпаки, знущався з неї, не давав їм розмовляти по телефону, не годував її належним чином, не повідомляв про її стан здоров`я, за консультаціями до лікарів не звертався. В березні 2016 року він приїхав до сестри у Вінницю і, побачивши її стан, одразу викликав «швидку», хотів оформити її в хоспіс, однак, лікарі сказали, що їй не допомогти. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Наголосив, що психічних відхилень ОСОБА_4 не мала і під час посвідчення оскаржуваного заповіту вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Підтримав відзиви, що приєднані до матеріалів справи (т. 1 а.с. 67-70, т. 4 а.с. 16-19). Наполягав на стягненні з відповідача на його користь судових витрат, що він поніс у зв`язку з наданням йому правничої допомоги адвокатами Івановою В.О. та ОСОБА_7 . Наголосив, що процес ініційований ОСОБА_1 безпідставно, його поведінка є недобросовісною, він зловживає процесуальними правами і умисно затягує розгляд справи, не з`являється в судові засідання, чим створює штучні перешкоди для оформлення спадщини з 2016 року. Просив притягнути ОСОБА_1 до відповідальності і вжити заходи процесуального примусу.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні 15.01.2021 року позов не визнала, просила врахувати, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з аналогічним позовом і залишив його без розгляду, оскільки двома висновками судово-психіатричної експертизи було підтверджено, що ОСОБА_4 на момент складання заповіту розуміла значення своїх дій і могла керувати ними. Вона була розумною і високоосвіченою людиною, розуміла і бажала, щоб її майно успадкував ОСОБА_2 . Дійсність її намірів також підтверджує те, що вона спочатку зверталась до нотаріуса за консультацією і лише через деякий час оформила заповіт. Сумнівів у нотаріуса з приводу її психічного стану не було. Також в матеріалах справи немає доказів, що ОСОБА_4 страждала на психічне захворювання. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_7 просила відмовити в задоволенні позову і стягнути судові витрати на користь позивача.

В судовому засіданні державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. пояснила, що з ОСОБА_4 вони були знайомі близько 20 років, вона знала, що у ОСОБА_4 є брат. В 2015 році ОСОБА_4 прийшла до неї на прийом і повідомила, що бажає оформити заповіт на свого чоловіка ОСОБА_2 . Вона проконсультувала ОСОБА_4 , порадила обміркувати своє рішення і прийти через 3 місяці. ОСОБА_4 прийшла у визначений час і повторно заявила, що хоче оформити заповіт на ОСОБА_2 . Таке волевиявлення було вільним і свідомим, вона переконалась в дієздатності ОСОБА_4 , ознак психічного розладу не було. Підстав для відмови в оформленні заповіту теж не було. ОСОБА_4 нормально виглядала, про хвороби нічого не повідомляла. Вона прочитала і підписала заповіт, гарним почерком написала, що текст заповіту нею прочитаний, що умови та зміст заповіту відповідають її дійсним намірам. Наголосила, що волевиявлення ОСОБА_4 , викладене в заповіті від 06.04.2015 року, відповідало її волі.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що із сторонами знайома, живе по сусідству. ОСОБА_4 і ОСОБА_2 приїхали разом із Росії, вони були одружені і жили в будинку ОСОБА_4 , у кожного з них були обов`язки по господарству. Вони часто зустрічались вечорами, заходили один до одного. Останні три роки свого життя ОСОБА_4 ховалась від людей, не виходила з будинку, сусіди не бачили її місяцями. В 2012 - 2016 роках вона говорила, що всюди вороги, її хочуть вбити, що земля трясеться. Вона безпідставно викликала комісії. Вважає, що у ОСОБА_4 були проблеми з психікою ще з 80-х років. Вона була специфічною і робила неадекватні речі, плутала людей, ходила з сокирою, хотіла вбити батька. Приблизно в 2013-2014 роках її не бачили протягом двох місяців і сусіди вважали, що вона лікується в психіатричній лікарні. Останнім часом вона ходила голодна, ОСОБА_2 за нею не доглядав, не пускав сусідів у двір. ОСОБА_4 говорила, що весь будинок залишить ОСОБА_10 , ОСОБА_2 - лише кімнату. Обставини щодо встановлення недієздатності ОСОБА_4 їй не відомі, вона особисто не викликала до ОСОБА_4 поліцію чи органи опіки.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_4 була музикантом і творчою особистістю, протягом тривалого часу жила разом зі своїм учнем - ОСОБА_2 . Вона була особливою, емоційною, неординарною особистістю, на все мала свій погляд, тому поведінка її завжди відрізнялась і цьому ніхто не дивувався. Лише з деякими людьми вона була відкрита у спілкуванні, інших людей, сусідів, вона ігнорувала. ОСОБА_1 приїжджав до сестри раз на рік, зупинявся у будинку матері, між ними конфліктів не було. Знає, що ОСОБА_2 про неї турбувався, купував продукти, ліки. ОСОБА_4 хворіла на діабет, явних психічних відхилень у неї не було. За 1-1,5 роки до смерті він не бачив ОСОБА_4 і не спілкувався з нею, тому про її стан здоров`я нічого не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що з ОСОБА_4 була знайома протягом тривалого часу, вони спілкувались по телефону, ОСОБА_4 приходила до неї в бібліотеку, також вона приходила до ОСОБА_4 в гості. ОСОБА_4 багато читала, цікавилась мистецтвом, музичною літературою, музичними творами. Вона готувала учнів до участі в музичних конкурсах, їздила за кордон, проводила творчі вечори. Психічних відхилень вона ніколи не помічала. ОСОБА_4 протягом тривалого часу жила із ОСОБА_2 , вони були близькими людьми і творчим тандемом, він доглядав за ОСОБА_4 і турбувався про неї. Вона неодноразово говорила, що хоче заповісти йому майно. Про брата вона ніколи не розповідала. Востаннє вони бачились в жовтні 2015 року, ОСОБА_4 скаржилась на хворобу ніг, разом з тим приймала гостей, сиділа з ними за столом, розмовляла.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що з ОСОБА_4 знайомий з дитинства, ОСОБА_2 знає з 80-х років. З ОСОБА_1 не знайомий, ОСОБА_4 ніколи не розповідала про брата. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 жили як сім`я, конфліктів між ними не було. Вони часто спілкувались, ходили один до одного в гості, говорили про мистецтво, музику. Психічного захворювання у ОСОБА_4 він не помічав, вона була адекватна, ерудована, при здоровому глузді. Востаннє він бачив ОСОБА_4 за місяць до смерті. Вона значно схудла, була слабкою, але сама відчинила вхідні двері. Скарг на психічні відхилення чи неадекватну поведінку, розмов про переслідування чи вбивства ніколи не було, про хвороби не розповідала. З родичами стосунків не підтримувала.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що із сторонами знайомий, неприязних стосунків немає. В 1995 році він познайомився з ОСОБА_4 , з того часу вони підтримували товариські стосунки. Вважає її високоінтелектуальною людиною, будь-яких психічних розладів ніколи не мала. Вона була сильною, незалежною, цінувала себе і залякати її або примусити до чогось було неможливо. ОСОБА_4 і ОСОБА_2 жили сім`єю, у них були спільні інтереси, а також спільний побут, бюджет. Останні 3-5 років до її смерті вони бачились не часто, але він приходив в гості до ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , вони виконували музичні твори, спілкувались, пили чай. Приблизно в листопаді-грудні 2015 року він бачив ОСОБА_4 останній раз, на здоров`я вона не скаржилась, а в 2016 році вони спілкувались по телефону, вона себе погано почувала. ОСОБА_2 про її хвороби також не розповідав. Знає, що із братом стосунки були напружені, він ніколи його не бачив у ОСОБА_4 . Про заповіт і намір розпорядитись майном ОСОБА_4 не говорила.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що ОСОБА_4 була її вчителем музики, вона була дуже розумною і цікавою людиною, але приблизно за рік до смерті значно змінилась, схудла, в її очах був страх, як у психічно нездорової людини. Вона вважала, що її хочуть вбити, а будинок - забрати. Раніше вона часто приходила додому до ОСОБА_4 , але останнім часом хвіртка, двері і вікна були зачинені, двір занедбаний. Всі сусіди знали, що вона хвора, можливо на шизофренію. Вона потребувала медичної допомоги, але дільничний лікар говорила, що її не викликали. Також знає, що ОСОБА_4 хотіла залишити будинок ОСОБА_1 , але чомусь склала заповіт на ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що із сторонами знайома давно, неприязних стосунків немає. Вважає, що ОСОБА_4 приблизно з 2013 року мала порушення психіки і це вплинуло на її поведінку, а також на те, що вона склала на користь ОСОБА_2 заповіт. ОСОБА_2 не доглядав її, ОСОБА_4 скаржилась, що він її б`є, вона його боїться. ОСОБА_4 часто приходила до них, просила їсти. ОСОБА_2 не давав їм спілкуватись. Зауважила, що ОСОБА_4 писала надумані заяви до правоохоронних органів про те, що земля трясеться, викликала служби, говорила щось неадекватне, кричала, часто змінювала теми для розмов. Її чоловік - ОСОБА_6 був двоюрідним братом ОСОБА_4 , він возив її в психіатричну лікарню, їй рекомендували лікування.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 - двоюрідна сестра його батька. Останнім часом вона була агресивна, її настрій різко змінювався, вона часто приходила до його батьків їсти. ОСОБА_4 скаржилась, що чує сторонні звуки, вважала, що хтось намагається її вбити, що ОСОБА_6 створив прилад і труїть воду у криниці, збирала підписи сусідів, не впізнавала людей. Приблизно за 2 роки до смерті психічний стан ОСОБА_4 значно змінився. Вона всіх вважала своїми ворогами, думала, що її вб`ють. ОСОБА_18 в її розповідях не було, їй у всьому потрібен був супровід. Коли мова заходила за ОСОБА_2 , то вона змінювалась, говорила, що боїться його. ОСОБА_6 возив її на консультацію в психіатричну лікарню. Коли ОСОБА_2 був дома, до ОСОБА_4 ніхто не міг зайти. Останні місяці свого життя ОСОБА_4 була лежачою. Вважає, що ОСОБА_2 не кормив її і спеціально довів до такого стану. Ні він, ні інші родичі не звертались до сімейного лікаря ОСОБА_4 щодо стану її здоров`я, а також до правоохоронних органів. Про складений ОСОБА_4 заповіт він нічого не знає, із ним ОСОБА_4 спілкувалась рідко.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що з позивачем він знайомий, із відповідачем були неприязні стосунки. Він і ОСОБА_4 були сусідами через межу. За рік-два до смерті ОСОБА_4 була неврівноваженою, мала перепади настрою, не завжди віталась. ОСОБА_4 була дивакуватою і замкнутою. Вона хворіла на цукровий діабет, мала проблеми з зором, але лікуватись не бажала. Про заповіт свідкові нічого не відомо.

В судовому засіданні були заслухані пояснення свідка ОСОБА_6 , які ним були надані в судовому засіданні 06.12.2016 року при розгляді справи № 127/21370/16-ц і зафіксовані за допомогою звукозапису. Свідок пояснював, що відповідач ОСОБА_2 до ОСОБА_4 погано ставився. Коли ОСОБА_2 був на роботі, ОСОБА_4 приходила до них, скаржилась на ОСОБА_2 , просила їсти. Останній час вона знаходилась в ізоляції, ОСОБА_2 її зачиняв, не дозволяв спілкуватись з родичами. У неї були незрозумілі симптоми, вона писала скаргу на те, що вода у криниці трясеться. Потім почала тікати від людей, була у пригніченому стані, розповідала, що ОСОБА_2 їй погрожував вбивством, якщо вона не складе заповіт на його користь.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - є рідними сестрою та братом по лінії матері - ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 15, 16, 17).

Згідно свідоцтва про право особистої власності № 200 від 25.08.1986 року, ОСОБА_4 належало 100 % домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 160).

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0753 га за адресою: АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_4 10.06.2004 року (т. 1 а.с. 161).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в період з 16.09.2014 року до 24.10.2014 року перебували в шлюбі (а.с. 76 т. 1).

Згідно договору дарування від 09.10.2014 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 27/50 часток житлового будинку з прибудовами по АДРЕСА_1 (а.с. 113 т. 1). Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 114 т. 1).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований з 09.06.2012 року (а.с. 71-72 т. 1).

ОСОБА_4 була інвалідом ІІ групи загального захворювання (т. 1 а.с. 18).

Згідно довідки від 28.10.2016 року МКЛ № 3 ОСОБА_4 , 1948 р.н., з 2012 по 2016 р.р. знаходилась на диспансерному спостереженні у лікаря-ендокринолога МКЛ №3. З 01.03.2016 по 02.03.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні МКЛ № 3. На диспансерному обліку у лікаря-невролога та лікаря психіатра не перебувала (посада психіатра в МКЛ № 3 відсутня (т. 1 а.с. 110, 111).

На обліку в КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож.: АДРЕСА_1 , за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення не перебуває (т. 1 а.с. 112).

До Вінницького ВП ГУПП у Вінницькій області, до Департаменту соціальної політики та на ім`я міського голови з заявами з приводу жорстокого, грубого поводження ОСОБА_4 не зверталась (т. 1 а.с. 123, 124).

В матеріалах справи відсутні докази про недієздатність ОСОБА_4 .

06.04.2015 року ОСОБА_5 , державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-248 був посвідчений заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої в АДРЕСА_1 , згідно з яким ОСОБА_4 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, добровільно та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла громадянину ОСОБА_2 .

Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно підписаний нею в присутності нотаріуса. Особу заповідача нотаріусом встановлено, дієздатність її перевірено. ОСОБА_4 також вказала, що зміст та умови заповіту відповідають дійсним її намірам (а.с. 132 т. 2).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 67 років (т. 2 а.с. 128), про що 09.03.2016 року Відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ у Вінницькій області було зроблено відповідний актовий запис № 695 та видано свідоцтво про смерть.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 72 від 06.03.2016 року (т. 1 а.с. 14), ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 вдома, за адресою: АДРЕСА_1 , причина смерті: С.80 ракова інтоксикація.

22.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса ВМНО Копаничук Я.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 123 т. 2).

01.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ВМНО Копаничук Я.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 134).

Станом на час розгляду даної справи свідоцтва про право на спадщину не видані.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_4 на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати ними, а тому заповіт від 06.04.2015 року слід визнати недійними на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, що вчиняється заповідачем у письмовій формі.

Статтею 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно п. 16 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

З метою визначення психічного стану ОСОБА_4 на момент складання заповіту ухвалою від 09.04.2019 року у даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (т. 3 а.с. 94-97).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 3 від 12.03.2020 року, наданим фахівцями КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» при житті, в тому числі і під час укладання заповіту від 06.04.2015 року, ОСОБА_4 на тяжкий психічний розлад не страждала, перебувала поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, а виявляла органічний розлад особистості змішаного (цукровий діабет, атеросклероз) генезу (F 07.84) Під час укладення заповіту від 06.04.2015 року ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 3 а.с. 186-191).

Крім того, суд приймає до уваги, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходилась цивільна справа № 127/21370/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. про визнання заповіту недійсним.

В цивільній справі № 127/21370/16-ц на підставі ухвали суду від 28.12.2016 року було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення експертів поставлені питання: чи хворіла ОСОБА_4 на час складання заповіту від 06.04.2015 року на будь-яке психічне захворювання, чи перебувала у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності? Чи могла ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту від 06.04.2015 року.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 5 від 30.03.2017 року, наданим фахівцями КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» (м. Вінниця, вул. Пирогова, 109) при житті, в тому числі і під час укладання заповіту від 06.04.2015 року, ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання не страждала, а виявляла органічний розлад особистості змішаного (цукровий діабет, атеросклероз) генезу. Під час укладання заповіту від 6.04.2015 року ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 1 а.с. 146-150).

Крім того, в цивільній справі № 127/21370/16-ц на підставі ухвали суду від 09.10.2017 року було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення експертів поставлені питання: чи могла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання заповіту від 06.04.2015 року, маючи захворювання, що містяться в медичних документах на той період?

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 30 від 15.01.2018 року, наданим фахівцями обласної психіатричної лікарні Хмельницької обласної ради (Хмельницька область Ярмолинецький район с. Скаржинці), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , могла усвідомлювати значення своїх дій та могла керувати ними під час підписання заповіту 06.04.2015 року, враховуючи захворювання, що містяться в медичних документах на той період (т. 1 а.с. 141-145).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2018 року у справі № 127/21370/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду (т. 1 а.с. 21).

Отже, в матеріалах даної справи наявні три висновки судово-психіатричних експертів щодо психічного стану ОСОБА_4 на момент складання заповіту.

Вказані висновки експертів відповідно до вимог ст. 113 ЦПК не були визнані неповними, неясними або необґрунтованими, відповідних доказів суду не надано.

Відповіді на поставлені питання надані повні, вони узгоджуються між дослідницькими частинами та підсумковими висновками. Експертами двох експертних установ були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, в тому числі медична документація і медичні картки ОСОБА_4 .

Дані висновки не суперечать іншим доказам, що були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, у висновку від 12.03.2020 року експертами також були досліджені показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_26 , показання нотаріуса ОСОБА_5 . До показань свідків експертна комісія поставилась критично, оскільки вони за своїм змістом є суперечливі, а висновок експертів не може обґрунтовуватись лише на одних припущеннях та наданні переваги тій чи іншій думці без доказової бази у наданій медичній документації. Виявлена у ОСОБА_4 в жовтні 2015 року онкопатологія, яка стала основною причиною настання її смерті, не вплинула на її психічну діяльність станом на 06.04.2015 року.

Показання свідків, які були допитані при розгляді даної справи, щодо психічного стану ОСОБА_4 , суд також оцінює критично. Показання були суперечливі, поведінка ОСОБА_4 кожним із свідків сприймалась не завжди повно і правильно, а характеристика її окремих якостей була надана свідками внаслідок власних оціночних суджень і стереотипів.

Також суд враховує, що іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи та стосуються стану здоров`я ОСОБА_4 , не підтверджується обставина перебування ОСОБА_4 у стані, коли вона була недієздатною, або не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Враховуючи наведені обставини і норми закону суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 06.04.2015 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А. по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону. На момент вчинення правочину, а саме складання та підписання 06.04.2015 року заповіту, ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. На підтвердження підстав нікчемності, недійсності заповіту належних та допустимих доказів позивачем суду не надано.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України.

За позивачем ОСОБА_1 слід залишити понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідачем ОСОБА_2 заявлено про стягнення з ОСОБА_1 на його користь судових витрат в сумі 36 715,43 грн., понесених на оплату послуг адвоката Іванової В.О. (а.с. 164-167 т. 4) та 6 000 грн., понесених на оплату послуг адвоката Чернілевської Р.В., всього 42 715,43 грн.

На підтвердження витрат ОСОБА_2 на послуги адвоката Іванової В.О. в матеріалах справи міститься ордер (а.с. 131 т. 1, а.с. 15 т. 4) та виписка з карткового рахунку ОСОБА_2 (а.с. 165-167 т.4). Акт виконаних робіт і детальний розрахунок наданих послуг між ОСОБА_2 та адвокатом Івановою В.О. не складався, оскільки в березні 2021 року адвокат Іванова В.О. померла.

На підтвердження витрат ОСОБА_2 на послуги адвоката Чернілевської Р.В. в матеріалах справи міститься ордер (а.с. 83 т.4), договір про надання правничої допомоги від 16.03.2021 року, акт виконаних робіт від 03.12.2021 року, квитанція на суму 6 000 грн.

Заяву про зменшення витрат на правничу допомогу ОСОБА_27 подав 01.12.2021 року (а.с. 177 т.4), мотивуючи не співмірністю витрат, а також відсутністю належних доказів понесення таких витрат.

Для цілей розподілу витрат на правничу допомогу суд враховує вимоги ст. 137 ЦПК України, а також складність справи та виконані адвокатами роботи, час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, ціну позову та значення справи для сторін.

Частиною 4 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

В підготовчому засіданні відповідачем ОСОБА_2 було заявлено, що орієнтовна сума витрат, пов`язаних з послугами адвоката Іванової В.О., становить 20 000 грн. Доказом таких витрат є виписка по картковому рахунку ОСОБА_2 , де зазначено, що кошти перераховувались на користь ОСОБА_8 . В зв`язку зі смертю адвоката інших доказів (акту виконаних робіт, квитанцій тощо) не може бути надано.

Суд приймає до уваги фактичні витрати відповідача за період з 24.04.2018 року (з часу находження справи до провадження суду) до 29.12.2020 року (кінцева дата виписки) - всього 38 248,86 грн., а також те, що дана сума значно перевищує орієнтовну суму витрат, заявлену відповідачем в підготовчому засіданні, і вважає необхідним визначити суму витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Івановою В.О., в сумі 20 000 грн.

Витрати відповідача на правничу допомогу адвоката Чернілевської Р.В. в сумі 6 000 грн. підтверджені належними і допустимими доказами, відповідач не міг їх передбачити на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Таким чином, загальна сума витрат на правничу допомогу становить 26 000 грн. і підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 225, 1247, 1257 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 79-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Другої Вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Л.А. про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 26 000 грн.

Судовий збір залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2

- третя особа без самостійних вимог - державний нотаріус Другої Вінницької державної нотаріальної контори Сікорська Лілія Анатоліївна, 21050, м. Вінниця, вул. М.Оводова, 85

Повне судове рішення складене 28 січня 2022 року.

Суддя: