КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/1825/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чуловського Володимира Анатолійовича, Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Чуловського В.А., ПАТ «ПУМБ», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. від 11 жовтня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 13994, про звернення стягнення на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , для погашення заборгованості на користь ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 5524660 від 23 липня 2007 року, укладеним між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , на загальну суму у розмірі 1 348 187,41 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № 5524660 від 23 липня 2007 року, відповідно до умов якого Банк надав позивачу кредит у розмірі 70759 доларів СШАна придбання автомобіля марки «VOLKSWAGEN» зі сплатою 11,90% строком до 23 липня 2014 року, а останній зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням та повернути його частинами в порядку та в строки, визначені в кредитному договорі.

На забезпечення виконання зобов`язання між сторонами 23 липня 2007 року було укладено договір застави транспортного засобу № 5538141, відповідно до якого позивач передав в заставу вищевказаний автомобіль Банку. Відповідно до п. 1.4. договору «Заставна вартість Предмету застави за домовленістю Сторін становить 354 500 грн.».

Позивач вказував, що у травні 2015 року за зверненням Банку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис від 11 жовтня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 13994, про звернення стягнення на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, який належить ОСОБА_1 , для погашення заборгованості на користь ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 5524660 від 23 липня 2007 року, на загальну суму у розмірі 1 348 187,41 грн

ОСОБА_1 наголошував, що на час виконання нотаріальних дій, йому нічого не було відомо про можливі розбіжності з банком, жодних повідомлень, листів чи інших претензій від Відповідача він не отримував, а тому вчинення виконавчого напису є безпідставним, оскільки його вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості та не перевірено правомірність заявлених Банком вимог.

Вказував також на відсутність будь-яких кредитних правовідносин із відповідачем, так як на момент вчинення виконавчого напису кредит було погашено, крім того вважає, що нотаріус не міг вчиняти дії щодо заставного майна без відповідно його попередження заставодержателем .

Також зазначав, що про існування виконавчого напису він дізнався лише 31 січня 2019 року під час візиту Приватного виконавця за його робочою адресою та останній повідомив йому, що 06 вересня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 57146540 по виконанню виконавчого напису №13994.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що протягом розгляду справи відбулися суттєві зміни та події, на які суд не звернув увагу та не прийняв до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення.

Апелянт вказує, що до моменту візиту приватного виконавця у січні 2019 року за адресою його робочого місця жодних повідомлень, листів, чи іншої інформації про наявність заборгованості та спору від Відповідачів на його адресу, місце знаходження якого було безумовно відомо Відповідачу, не надходило і йому не було відомо, що відносно нього є будь які справи.

Зазначає, що на теперішній час, виконавче провадження № 57146540, відкрите постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П., відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Чернігів, та постанови шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 620/418/19 закрито як таке, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Представник банку, в супереч нормам діючого законодавства, коли судом було відкрито провадження по даній справі, подав заяви на відкриття ще одного виконавчого провадження з виконання оскаржуваного виконавчого напису.

Так, у травні 2019 року з листа відповідача ОСОБА_1 стало відомо про винесення приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П. постанови про відкриття виконавчого провадження № 58797327 на примусове виконання оскаржуваного виконавчого напису.

ОСОБА_1 оскаржив вказану вище постанову та відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 640/6485/19 виконавче провадження №58797327 закрито як таке, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Апелянт зазначає, що у квітні 2020 року представник банку звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по якби існуючому рішенню Ворошиловського районного суду м. Донецька від 04 травня 2012 року по справі № 2-3342/11 та рішенням від 16 квітня 2020 року у заяві відмовлено.

Відтак, апелянт вважає, що вказані обставини не були прийняті судом першої інстанції до уваги, їм не надано належної оцінки, а оскаржуване рішення носить формалізований характер.

У зв`язку з вище наведеними обставинами, апелянт просить визнати рішення Печерського районного суду м. Києва таким, що не відповідає нормам діючого законодавства, скасувати його та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

29 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ «ПУМБ», яке є правонаступником ПАТ «ПУМБ» - адвоката Курилової О.А., відповідно до якого вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 такими, що не відповідають матеріалам справи з врахуванням наступного.

Вказує, що твердження апелянта про наявність спору щодо розміру заборгованості, як підстави скасування виконавчого напису не відповідає дійсності, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки в оскаржуваному рішенні вірно вказано, що рішенням Ворошилівського районного суду м. Донецька від 04 травня 2012 року у справі №2-3345/11 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №5524660 від 23 липня 2007 року в розмірі 45 058,38 доларів США, заборгованість по штрафам та пені 2 012,27 доларів США та 33 000 грн., а також судові витрати. Заперечуючи нараховану банком суму заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 22 052,12 доларів США розрахованого відповідно до умов кредитного договору, позивач не надає свого альтернативного розрахунку, отже спірність сум ним не доведена.

Тому, вважаючи факт наявності та безспірності заборгованості доведеним, а виконавчий напис вчиненим з дотриманням всіх вимог закону, представник АТ «ПУМБ» - Курилова О.А. просить залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року - без змін.

Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду вказаної справи, на розгляд справи не з`явилися, та заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавали, тому суд відповідно до норм ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу у відсутність сторін(а.с.200-202) .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13994, про звернення стягнення на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Зазначене рухоме майно на підставі Договору застави транспортного засобу № 5538141 від 23 липня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Крохмалем В.О. зареєстрований в реєстрі за № 4815 (далі - Договір застави), було передано у заставу в забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 , по кредитному договору № 5524660 від 23.07.2007, (далі - Кредитний договір), ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», строк платежу за яким настав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 04 травня 2012 року у справі №2-3345/11 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №5524660 від 23 липня 2007 року в розмірі 45058,38 доларів США, заборгованість по штрафам та пені 2012,27 доларів США та 33000,00 грн. а також судові витрати. Вказаним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька було встановлено, що відповідно до акту звірки погашення заборгованості за кредитним договором №5524660 від 23 липня 2007 року станом на 10 лютого 2012 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 45058,38 доларів США з яких: заборгованість складає 41178,61 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом 3879,77 доларів США.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки нотаріус під час вчинення виконавчого напису лише перевіряє наявність необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а позивач ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі, суд дійшов висновку, що вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягають. Посилання позивача на те, що ним не отримувалося від банку ніяких попереджень, вимог чи іншого характеру листів від банку перед зверненням до нотаріуса, а також посилання позивача на те, що сума визначена банком при зверненні до нотаріуса є спірною, суд не прийняв і вважав не достатньою підставою для доведення позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на зазначене.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з умов договору застави автотранспортного засобу, укладеного сторонами 23 липня 2007 року, сторони погодили порядок звернення стягнення на предмет застави.

Так, відповідно до пункту 6.1 Договору застави транспортного засобу №5538141 від 23 липня 2007 року, укладеного між сторонами, передбачено право Банку звернути стягнення на предмет застави на його вибір як заставодержателя: на підставі виконавчого напису нотаріуса, за рішенням суду, шляхом позасудового врегулювання відповідно до норм чинного законодавства.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Так, із матеріалів вказаної справи вбачається, що рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецька від 04 травня 2012 року у справі №2-3345/11 встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», в особі Філії Закритого акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» в м. Донецьку, правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» в м. Донецьку та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №5524660 від 23 липня 2007 року, відповідно до умов якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 70 759 доларів США, а Відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити Позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. В забезпечення виконання відповідачем умов Кредитного договору між банком та відповідачем був укладений Договір застави транспортного засобу № 5538141 від 23 липня 2007 року (а.с.48-50).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань Банк 24 грудня 2010 року звернувся до ОСОБА_1 з письмовою вимогою вих. №DON23/851 від 10 грудня 2010 року про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, вимога відповідачем отримана 27 грудня 2010 року, але виконана не була.

З врахуванням викладеного Ворошиловський районний суд міста Донецька дійшов висновку про задоволення позову та стягнув з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитом у розмірі 41178,61 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом 3879,77 доларів США, пеню за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків 939,42 доларів США, штраф за порушення обов`язку поновлення дії договору страхування нараховано у розмірі 33 000 грн., штраф за порушенням строків повернення кредиту у розмірі 707,59 доларів США, 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання 365,26 доларів США.

Також із постанови Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №2-3345/11, що міститься в Єдиному реєстрі судових рішень, вбачається що виконавче провадження № 34552484 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/508/386/12 від 25 червня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 5524660 від 23 липня 2007 року завершено на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження № 34555465 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/508/386/12 від 25 червня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судового збору завершено на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції що діяла станом на час набрання рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 04 травня 2012 року законної сили, строк пред`явлення рішення суду до виконання складав 1 рік.З урахуванням вказаних обставин Верховний Суд погодився із висновками, викладеними в ухвалі Селидівського міського суду Донецької області від 16 квітня 2020 року та постанові Донецького апеляційного суду від 24 червня 2020 року, в частині відмови у задоволенні заяви АТ «ПУМБ» про видачу дубліката виконавчого листа.

Таким чином, спір між сторонами за договором кредиту був вирішений у судовому порядку Ворошиловським районним судом міста Донецька 04 травня 2012 року, який при цьому визначив доведену позивачем суму боргу за кредитним договором № 5524660 від 23 липня 2007 року і Банк, як стягувач, реалізував надане йому право на примусове виконання рішення суду.

Разом із тим, Банк, будучи обізнаним про передачу виконавчого листа виконання виконавчого листа № 2/508/386/12 від 25 червня 2012 року виданого Ворошиловським районним судом Міста Донецька на примусове виконання, звернувся у жовтня 2015 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про видачу виконавчого напису щодо звернення стягнення предмет застави автомобіль «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску та просив за рахунок реалізації предмета застави задовольнити вимоги Банку по заборгованості за кредитним договором № 5524660 від 23 липня 2007 року, яка розрахована за період з 08 грудня 2012 року по 06 жовтня 2015 року, а саме суму кредиту у розмірі 41178,61 доларів США, заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, що складає 22052,12 доларів США.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір, не дав оцінку правомірності нарахування банком процентів за користування кредитом поза межами дії кредитного договору, з врахуванням правових позицій викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, а послався лише на те, що ОСОБА_1 не спростовано висновок банку щодо нарахованого розміру процентів за вище вказаний період. При тому, що позивач у справі взагалі заперечував проти нарахування процентів та наполягав на неправомірності таких дій банку, що свідчить про оспорювання ним суми заборгованості.

Також апеляційним судом враховується, що можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Такі вимоги є імперативними і не можуть виконуватися на розсуд стягувача.

У статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимог про усунення порушення зобов`язання або передання предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - тривалістю в 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже й подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто, ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

При цьому доказів на дотримання вище вказаних вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ні нотаріусом, ні Банком до суду подано не було, не містить таких відомостей і сам виконавчий напис нотаріуса, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір неправильно застосував норми матеріального права, які врегульовують зазначені правовідносини, не дотримався норм процесуального законодавства та дійшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки апелянтом за подачу позовної заяви було сплачено 768,40 грн, а за подачу апеляційної скарги - 1526,00 грн судового збору, а загалом 2294,40 грн, тому суд апеляційної інстанції стягує дані витрати з відповідачів на його користь пропорційно, тобто по 1147,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», ст. 24, 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 11 жовтня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 13994, про звернення стягнення на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , для погашення заборгованості на користь ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 5524660 від 23 липня 2007 року, укладеним між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , на загальну суму у розмірі 1 348 187,41 грн таким що не підлягає виконанню.

Стягнути з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича (01001, м. Київ, пров. Музейний, буд. 10, прим. 505) та Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, )на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1147,20 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв