ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м.Суми

Справа №583/413/21

Номер провадження 22-ц/816/101/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Собини Павла Миколайовича на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2021 року в складі судді Ярошенко Т.О., ухвалене у м. Охтирка, повний текст якого складено 05 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в:

04 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину легкового автомобіля хетчбек в, марки КІА, модель CEED, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; визнання права власності на 1/2 частину іншого майна подружжя, а саме: електроконвертор настінний 1150 грн, сушарка для овочів та фруктів 1000 грн, кухонний куточок 3000 грн, меблева стінка 10370 грн, холодильник «Арістон» - 9880 грн, смарт телевізор «Самсунг» - 5690 грн, тумба під телевізор 1500 грн, комп`ютер 6000 грн, комп`ютерні колонки 1220 грн, комп`ютерний стіл 1500 грн, пилосос 2000 грн, варильна поверхня 3390 грн, кухонна витяжка 1490 грн, духова шафа 3200 грн, шафа для ванної кімнати 2800 грн, хлібопічка 2000 грн, мультиварка 1500 грн, посудомийна машина 7000 грн, пральна машина 7000 грн, газовий двоконтурний котел 8000 грн, м`який куток 4000 грн, спальний гарнітур 3500 грн,кухонний гарнітур 39260 грн, пластикові вікна 6000 грн, мікрохвильова піч 2000 грн, шафа купе 8000 грн, душова кабіна 6000 грн, фітнес тренажер 2000 грн, а всього на загальну суму 151150 грн.

Крім того, заявник просив в порядку поділу спільного майна подружжя виділити йому легковий автомобіль хетчбек в, марки КІА, модель CEED, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 142584 грн, а інше майно на суму 151150 грн (що на 8566 грн більше від 1/2 частки) виділити відповідачці.

Позов мотивовано тим, що 15 червня 2002 року зареєстровано шлюб з відповідачкою, з 2004 року подружжя почало проживати у належній позивачу, його батькам та брату квартирі у м. Охтирка. 30 липня 2011 року позивач набув у власність вказану квартиру, а 03 лютого 2016 року подував її відповідачці. З жовтня 2020 року стосунки між сторонами погіршились, а рішенням суду від 21 грудня 2020 року шлюб було розірвано. За час шлюбу сторонами придбане спірне майно 1/2 частина якого належить заявнику. Після розірвання шлюбу позивач проживає в будинку своїх батьків в с. Пологи, Охтирського району, його батько потребує нагляду лікарів, а заявник працює водієм м. Охтирка, у тому числі в нічні зміни, а тому має потребу в користуванні автомобілем.

18 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про реальний поділ спільного майна подружжя та зарахування на користь відповідача компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки КІА, модель СЕЕD, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , залишивши автомобіль у власності заявниці.

Позовні вимоги мотивовано тим, що спірний автомобіль було зареєстровано на заявницю, вартість автомобіля, зазначена відповідачем у позові, є завищеною та не відповідає дійсній вартості цього майна. Крім того, ОСОБА_1 відмовився сплатити позивачці грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля, а тому заявниця бажає залишитися одноосібним власником спірного автомобіля, для чого сплатить грошову компенсацію відповідачу в сумі 71292 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Проведено поділ майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

- виділено у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 автомобіль хетчбек в, марки КІА, модель CEED, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 142584 грн.,

- визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль хетчбек в, марки КІА, модель CEED, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3

- припинено за ОСОБА_2 право власності на автомобіль хетчбек в, марки КІА, модель CEED, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В порядку компенсації ОСОБА_2 за 1/2 частину вартості легкового автомобіля хетчбек в, марки КІА, модель CEED, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 71291,50 грн за рахунок внесених грошових коштів на депозитний рахунок за реквізитами: одержувач ТУ ДСА України в Сумській області, назва банку ДКСУ м. Київ, МФО 820172, р/р UA0008869, згідно квитанції від 14 квітня 2021 року № 85313403.

Повернуто ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 71292 грн внесені на депозитний рахунок за реквізитами: одержувач ТУ ДСА України в Сумській області, назва банку ДКСУ м. Київ, МФО 820172, р/р UA0008869, згідно квитанції 0.0..1 від 09 квітня 2021 року.

Виділено у власність ОСОБА_1 рухоме майно загальною вартістю 56545 грн, а саме:

меблеву стінку вартістю 10370 грн.,

м`який куточок вартістю 4000 грн.,

кухонний куточок вартістю 3000 грн.,

смарт - телевізор «Самсунг» вартістю 5690 грн.,

тумбу під телевізор вартістю 1500 грн.,

комп`ютер вартісю 4500 грн.,

комп`ютерні колонки вартістю 1200 грн.,

комп`ютерний стіл вартістю 1500 грн.,

пральну машину вартістю 2760 грн.,

холодильник «Арістон» вартістю 8385 грн.,

електроконвертор настінний вартістю 1150 грн.,

фітнес тренажер вартістю 2000 грн.,

мікрохвильову піч вартістю 2000 грн.,

мультиварку вартістю 1500 грн.,

пилосос вартістю 1800 грн.,

кухонну витяжку вартістю 1490 грн.,

хлібопічку вартістю 2000 грн.,

сушарку для овочів та фруктів вартістю 1000 грн.,

праску вартістю 700 грн.

Виділено ОСОБА_2 рухоме майно загальною вартістю 57130 грн, а саме:

шафу-купе вартістю 8000 грн.,

кухонний гарнітур вартістю 32630 грн.,

спальний гарнітур вартістю 3500 грн.,

посудомийну машину вартістю 7000 грн.,

духову шафу вартістю 3200 грн.,

шафу для ванної кімнати вартістю 2800 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості майна в розмірі 292,50 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті за ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 05 лютого 2021 року у вигляді заборони ОСОБА_2 вчиняти дії по відчуженню легкового автомобіля хетчбек в, марки КІА, модель CEED, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3609 грн.

ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині вирішених вимог первісного позову відносно спірного автомобіля скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не заявляв позовну вимогу про виділення йому у власність автомобіля зі стягненням вартості 1/2 його частини на користь ОСОБА_2 . Натомість, заявницею було внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості 1/2 частини спірного майна, чого суд не врахував. На думку заявниці, суддя була зацікавлена у вирішені спору на користь ОСОБА_1 , допускала некоректні висловлювання відповідачем на адресу позивачки. Вказує, що після того як ОСОБА_1 покинув сім`ю і пішов жити до іншої жінки у лютому 2020 року він викрав з гаража спірний автомобіль, яким фактично користується співмешканка відповідача, у якої відсутнє посвідчення водія. Також зазначає, що автомобіль зареєстровано на заявницю і саме вона була постійним користувачем транспортного засобу, оскільки відповідач працював водієм молоковоза і фактично лише на вихідних використовував спірний автомобіль. Батьків відповідач відвідував, користуючись молоковозом. Згоду на залишення автомобіля у власності відповідача не давала, проте суд у рішенні вказав недостовірну інформацію про відсутність у ОСОБА_2 заперечень проти залишення автомобіля у власності відповідача. Звертає увагу, що штрафи за порушення відповідачем Правил дорожнього руху приходять їй і вона змушена оскаржувати відповідні постанови.

Рішення суду в частині вирішених вимог про поділ рухомого майна, крім автомобіля, не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін. Вважає рішення суду законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Зокрема, заявником було внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/2 частини спірного автомобіля, він є постійним користувачем транспортного засобу, має достатній водійський стаж. Зазначає, що відповідачка погоджувалась на залишення автомобіля позивачу у випадку залишення їй кухонного гарнітуру. З цією метою стороною позивача була підготовлена мирова угода, проте відповідачка з невідомих причин її не підписала, своїх заперечень чи пропозицій не надала. Вказує, що дійсно був факт перевищення швидкості руху під час керування автомобілем, проте заявник передавав суму штрафу представнику відповідачки для його сплати, що з невідомих причин не було зроблено. Крім того, обставини дотримання чи порушення Правил дорожнього руху, керування автомобілем ОСОБА_3 , яка не має на це права та не є стороною у справі, на думку заявника, не мають відношення до розгляду даної справи. Зазначає, що автомобіль не викрадав, а керує ним на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 02 листопада 2020 року, на час видання якої відповідачка пошкодила автомобіль і заявник ремонтував його за власний рахунок. Пошкодження автомобіля свідчить про недостатній водійський стаж відповідачки, яка до того ж, сама у м. Харків до сина ніколи не їздила.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з 15 червня 2002 року по 21 грудня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 40, 41-42).

За час шлюбу подружжям ОСОБА_4 набуте наступне майно: кухонний куток вартістю 3000 грн; меблева стінка вартістю 10370 грн; холодильник «Арістон» вартістю 8385 грн; смарт телевізор «Самсунг» вартістю 5690 грн; тумба під телевізор вартістю 1500 грн; комп`ютер вартістю 4500 грн; комп`ютерні колонки вартістю 1200 грн; комп`ютерний стіл вартістю 1500 грн; пилосос вартістю 1800 грн; праска вартістю 700 грн; кухонна витяжка вартістю 1490 грн, духова шафа вартістю 3200 грн; шафа для ванної кімнати вартістю 2800 грн; хлібопічка вартістю 2000 грн, мультиварка вартістю 1500 грн; посудомийна машина вартістю 7000 грн; пральна машина вартістю 2760 грн; м`який куток вартістю 4000 грн; спальний гарнітур вартістю 3500 грн; кухонний гарнітур, який зроблений на замовлення вартістю 32630 грн; мікрохвильова піч вартістю 2000 грн; шафа купе, яка зроблена на замовлення вартістю 8000 грн; фітнес тренажер вартістю 2000 грн; електроконвектор настінний вартістю 1150 грн; сушарка для овочів та фруктів вартістю 1000 грн, а всього на загальну суму 113675 грн.

Вартість вказаного рухомого майна визначена згідно висновку спеціаліста-товарознавця ОСОБА_5 від 16 липня 2021 року (т. 1 а. с. 226-231).

Заперечень щодо вартості спільного майна сторони не мають.

Вартість іншого майна, яке не вказано у висновку спеціаліста, сторонами погоджена в добровільному порядку.

За час шлюбу подружжям ОСОБА_4 придбано легковий автомобіль марки КІА, модель CEED, 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зареєстровано 24 жовтня 2017 року за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 29).

Згідно з висновком експерта-товарознавця № 003 від 20 січня 2021 року ринкова (дійсна) вартість легкового автомобіля марки КІА, модель CEED, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 142584 грн.

Згідно з договором дарування часток квартири від 30 липня 2011 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 визначили рівними частки у квартирі АДРЕСА_1 , що становлять по 1/4 частці цілої квартири. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , зобов`язались безоплатно передати належні їм частки у вказаній квартирі у власність ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 37, 38).

На підставі договору дарування від 03 лютого 2016 року ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 35-36).

ОСОБА_2 , звернувшись до суду із заявою про зміну зустрічних позовних вимог, погодилася про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль зі сплатою їй компенсації вартості 1/2 частини автомобіля за рахунок коштів, яку ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок суду (т. 1 а.с. 200).

Вирішуючи вимоги первісного позову в частині поділу спірного автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль є неподільною річчю, ОСОБА_1 фактично ним користується, має достатній водійський стаж, вніс на депозитний рахунок суду грошову компенсацію вартості 1/2 його частини, а ОСОБА_2 погодилася про виділення у власність автомобіля ОСОБА_1 , що підтвердила письмовою заявою. Відтак, суд виділив у власність автомобіль ОСОБА_1 , а на користь ОСОБА_2 стягнув компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у сумі 71291,50 грн, припинивши за ОСОБА_2 право власності на цей автомобіль.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу, суд виходив з того, що розмір грошової компенсації за належну відповідачці за первісним позовом частку в майні, підлягає визначенню виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (142584 грн), яка визначена експертом-товарознавцем та погоджена сторонами спору в суді.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд вважав його за змістом по суті запереченням проти первісного позову, а тому дійшов висновку про відмову в його задоволенні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (До глави 8 СК України віднесені статті з 60 до 74).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

З урахуванням встановлених у справі обставин та вимог закону суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний автомобіль є спільним майном сторін у справі, а тому, урахувавши, що транспортний засіб фактично використовується ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 у письмовій заяві погодилась на залишення спірного майна у користуванні колишнього чоловіка, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог первісного позову в цій частині та відмову у задоволенні вимог зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 не заявлялись вимоги щодо поділу автомобіля, визнання за ним права власності на це майно та сплату компенсації вартості його 1/2 частини спростовуються змістом заявленого первісного позову. Крім того, позивач у встановленому процесуальним законом порядку та строк вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти для компенсації ОСОБА_2 вартості 1/2 частини автомобіля.

Решта доводів апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку та з якою колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, судове рішення в оскаржуваній частині відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактичних обставин у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, рішення суду в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Собини Павла Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко