КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/6185/19 Головуючий у 1 інстанції: Коваль О.А.
провадження №22-ц/824/1581/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , Державного нотаріуса другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметханова Михаїла Рафаіловича про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, обгрунтовував тим, що на виконання постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта банк» Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб прийнято Рішення від 02.10.2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком від 05.10.2015 року до 04.10.2017 року і призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В. Згідно з рішенням Фонду гарантуванням вкладів фізичних осіб від 20.02.2017 року №619 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора» Фондом продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк».

Вказував, що у зв`язку з початком ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 09 грудня 2015 року із кредиторською вимогою до Банку, ліквідатором якого є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадиров В.В., звернувся ОСОБА_1 , який просив визнати його кредитором АТ «Дельта Банк» за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними з банком. У вимозі до Банку зазначено, що відповідач діє на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.12.2015 року, яке видане державним нотаріусом другої Сєверодонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р. та зареєстроване в реєстрі за №1-1228.

У відповідь на вимогу листом від 20.01.2016 року за вихідним №05-3200905 позивач повідомив відповідача ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для прийняття та акцептування кредиторської вимоги у зв`язку з пропущенням строку приймання вимог кредиторів, який встановлено законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У подальшому, не погоджуючись із зазначеною відмовою, ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії, який своїм рішенням відмовив ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог, після оскарження якого Київський апеляційний суд 28 лютого 2019 року прийняв постанову по справі №757/33835/17-ц та зобов`язав Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визнати ОСОБА_1 кредитором Акціонерного товариства «Дельта Банк» на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за номером 1-1228, бланк серія НАС номером 653474, та включити його кредиторські вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «Дельта Банк».

Після отримання постанови Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року по справі №757/33835/17-ц ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою від 11.03.2019 року з проханням виконати зазначену постанову суду, до якої ОСОБА_1 було долучено завірену копію оскаржуваного свідоцтва.

Вказує, що із доданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом АТ «Дельта Банк» дізнався, що 07 грудня 2015 року ОСОБА_1 державним нотаріусом другої Сєверодонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових внесків в ПАТ «Дельта Банк» по договору №003-12506-120912 від 12 вересня 2012 року, на картковому рахунку № НОМЕР_1 із залишком 5,90 доларів США та НОМЕР_20 (відсотки) складають 0,18 доларів США, по договору № 002-12506-120912 від 12 вересня 2012 року, на картковому рахунку № НОМЕР_2 із залишком 444 грн. 41 коп. та НОМЕР_21 (відсотки) складають 26,98 грн., по договору №004-12506-120912 від 12 вересня 2012 року, на картковому рахунку № НОМЕР_3 із залишком 3,14 євро та НОМЕР_22 (відсотки) складають 0,08 євро, по договору №006-12506-120912 від 12 вересня 2012 року, на картковому рахунку № НОМЕР_4 із залишком 24,48 євро та НОМЕР_23 (відсотки) складають 0,37 євро, по договору №001-12506-120912 від 12 вересня 2012 року, на картковому рахунку № НОМЕР_5 з залишком 0,34 грн. та НОМЕР_24 (відсотки) складають 0,02 грн., по договору банківського вкладу (депозиту) №1629 від 28 грудня 2014 року з залишком 350,00 євро та з нарахованими відсотками у розмірі 6,80 євро, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , по договору банківського вкладу (депозиту) №1627 від 28 грудня 2014 року із залишком 8 000,00 євро та з нарахованими відсотками у розмірі 211,35 євро, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , по договору банківського вкладу (депозиту) №1636 від 28 грудня 2014 року із залишком 360,00 доларів США та з нарахованими відсотками у розмірі 12,37 доларів США, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , по договору банківського вкладу (депозиту) №1625 від 28 грудня 2014 року із залишком 200,00 євро та з нарахованими відсотками у розмірі 5,47 євро, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , по договору банківського вкладу (депозиту) №1635 від 28 грудня 2014 року із залишком 16 000,00 доларів США та нарахованими відсотками у розмірі 463,00 доларів США, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_14 , № НОМЕР_15 , по договору банківського вкладу (депозиту) №1633 від 28 грудня 2014 року із залишком 445,00 доларів США та з нарахованими відсотками у розмірі 10,87 доларів США, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_16 , № НОМЕР_17 з усіма належними відсотками, компенсаціями та індексаціями, які належали померлій ОСОБА_2 на підставі довідки (тимчасова адміністрація) №9376 від 30 вересня 2015 року ПАТ «Дельта банк».

Вказує, що таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним оскільки, як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом спадкодавець майна, а саме: ОСОБА_3 , 1941 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той же час, як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, датою укладення договорів банківського вкладу (депозиту), які входять до складу спадщини, є 28 грудня 2014 року, тобто договори не могли були бути укладені через рік після смерті спадкодавця.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.12.2015 року, видане державним нотаріусом другої Сєверодонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р. та зареєстроване в реєстрі за №1-1228, в частині договору банківського вкладу (депозиту) №1629 від 28 грудня 2014 року з залишком 350,00 євро та з нарахованими відсотками у розмірі 6,80 євро, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_6 № НОМЕР_7 , договору банківського вкладу (депозиту) № 1627 від 28 грудня 2014 року з залишком 8 000,00 євро та з нарахованими відсотками у розмірі 211,35 євро, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , договору банківського вкладу (депозиту) № 1636 від 28 грудня 2014 року з залишком 360,00 доларів США та з нарахованими відсотками у розмірі 12,37 доларів США, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_19 , № НОМЕР_11 , договору банківського вкладу (депозиту) № 1625 від 28 грудня 2014 року із залишком 200,00 євро та з нарахованими відсотками у розмірі 5,47 євро, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , договору банківського вкладу (депозиту) №1635 від 28 грудня 2014 року із залишком 16 000,00 доларів США та нарахованими відсотками у розмірі 463,00 доларів США, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_14 , № НОМЕР_15 , договору банківського вкладу (депозиту) №1633 від 28 грудня 2014 року із залишком 445,00 доларів США та з нарахованими відсотками у розмірі 10,87 доларів США, які обліковуються на рахунках № НОМЕР_16 , № НОМЕР_17 .

В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не враховував, що ПАТ «Дельта Банк» не мав право на позов, оскільки підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту, а відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушеного права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Вказує, що у даній справі у позивача відсутнє суб`єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, які порушені.

Разом з цим, в оскаржуваному судовому рішенні не зазначено, яке саме право або інтерес ПАТ «Дельта Банк» порушує свідоцтво про право на спадщину.

Наголошує, що ПАТ «Дельта Банк» не є спадкоємцем його матері і не має права та взагалі не претендує на спадщину або її частину, що зазначена в Свідоцтві про право на спадщину. Навпаки, письмові докази, на яких гуртуються позовні вимоги позивача підтверджують належність коштів спадкодавцю, з огляду на наступне.

Відповідно до законодавства, інформація, що зазначена в свідоцтві про право на спадщину зазначається нотаріусами на підставі довідок, які надаються Банками.

З наведеного вбачається, що інформація, про кошти на рахунках надається самими банками, а нотаріуси на підставі цих довідок вносять інформацію до свідоцтва про право на спадщину.

З виписок по рахунках, що надані ПАТ «Дельта Банк» та додані до матеріалів судової справи, вбачається, що кошти, які зазначені в Свідоцтві про право на спадщину, в таких сумах та розмірах дійсно перебувають на рахунках ПАТ «Дельта Банк» та належали його матері незважаючи на посилання у цих виписках по рахунках на договори від 2014 року.

Отже, вважає, що виписки по рахунках, що надані, саме ПАТ «Дельта Банк» підтверджують, що:

1) кошти його матері, в таких сумах та розмірах дійсно перебували та до цього часу перебувають на рахунках матері у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (тобто кошти, що належали його матері, реально існують і дійсно перебувають до цього часу у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК»);

2) інформація, що зазначена в Свідоцтві про право на спадщину відносно коштів та їх належності моєї матері є достовірною, а Свідоцтво про право на спадщину містить достовірну інформацію відносно розміру коштів та перебування їх у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», а він право на їх спадкування.

3) кошти перебували на рахунках моєї матері в ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» і на час відкриття спадщини, а позивачем не надано і судом не з`ясовано реальну відсутність цих коштів на рахунках його матері у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на час відкриття спадщини.

З наведеного вбачаються, що суми коштів, які зазначені в свідоцтві про право на спадщину належали його матері, а не третім особам, чи взагалі були відсутні, а інформація щодо сум розміру та місця перебування цих коштів відповідає дійсності, ґрунтується на документах, наданих самим позивачем, як суду так і нотаріусу.

В судовому рішенні суд встановив, що ОСОБА_1 успадкував депозитні договори, що були укладені між позивачем та його матір`ю у 2014 року з сумами та відсотками, як зазначено у свідоцтві про право на спадщину, а оскільки ці договори укладені після смерті моєї матері, то не можуть існувати, а отже і входити до складу спадщини, і як наслідок, він не має права на їх спадкування.

Проте, зазначене не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки він - відповідач ОСОБА_1 успадкував не договори від 2014 року, а кошти, що належали його матері на праві приватної власності та перебували на рахунках у ПАТ «Дельта Банк», як на час відкриття спадщини так і до цього часу.

Таким чином, суд вважав встановленими обставини, які не відповідають дійсності.

Зазначає, що провадження у справі відкрито за позовною заявою особи, яка не має право на звернення з позовною заявою про визнання недійсними Свідоцтва про спадщину недійсним, тобто позивач не є ні спадкоємцем, ні особою, яка претендує на спадщину в цій частині, а тому оскаржуване рішення суду тільки з цієї підстави повинно бути скасоване.

При цьому необхідно враховувати правову позицію, висловлену Верховним Судом України від 23 січня 2013 року у справі №6-142цс12 про те, що у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

З огляду на викладене, а також враховуючі існування рішення апеляційного суду, яке залишено в силі постановою Верховного Суду України, якими встановлено належність йому коштів, має місце відсутність порушення власних майнових прав та інтересів ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».

Судом першої інстанції не взято до уваги обставини, що встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили у справі №757/33835/17-ц між тими самими сторонами, зокрема щодо виплати йому гарантованої суми вкладу на підставі свідоцтва про право на спадщину, а отже і обізнаність позивача зі змістом свідоцтва про право на спадщину на час звернення апелянта до Банку та виплату Банком гарантованої суми по вкладах, такі обставини не потребують доказуванню у цій справі, оскільки встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.

Також вказує, що судом першої інстанції помилково застосовано закон, який не регулює спірні правовідносини (зокрема, норми права, що регулюють договірні відносини, а не відносини спадкування).

В судовому рішенні судом застосовано норми права, зокрема ч.1 ст.626, ч.1 ст.638 ЦК України щодо правочинів, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки предметом спадкування є не правочини, які встановлюють права та обов`язки, а саме права та обов`язки (ст.1218 ЦК України), які виникають в тому числі і на підставі правочинів або інших юридичних фактів.

З огляду на викладене, зазначення в свідоцтві про право на спадщину посилання на депозитні договори 2014 року не можуть бути підставою, яка доводить, те, що апелянт не має права на успадкування коштів, що належали моїй матері на праві приватної власності, на час відкриття спадщини і таке право приватної власності не припинилось у зв`язку зі смертю матері відповідача, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину та виписками по рахунку.

Не зважаючи на наведене, судом застосовано норми права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зокрема посилання в судовому рішенні на інші норми, які регулюють договірні відносини.

Крім того, в судовому рішенні не встановлено право власності інших осіб на кошти, що зазначені в свідоцтві про право на спадщину та не спростовано факту належності цих коштів матері відповідача на час її смерті.

Посилання на договори 2014 року, яке міститься у виписці по рахунках та у Свідоцтві на право на спадщину не свідчить на те, що кошти не належали матері апелянта на момент відкриття спадщини і не припинили їй належати внаслідок її смерті, як це передбачено

ст.1218 ЦК України.

Також, рішенням суду не встановлено, що кошти, що зберігаються на рахунках матері ОСОБА_1 у ПАТ «Дельта Банк», потрапили на ці рахунки у незаконний спосіб, зокрема, в наслідок помилки або ж на підставі зловмисної домовленості третіх осіб та не належали матері на час її смерті.

Вважає, що суд першої інстанції не застосував наслідки пропуску строків позовної давності за заявою відповідача.

Наголошує, що початок перебігу позовної давності у справі збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зазначена правова позиція викладена у постановах Касаційного Господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі

924/1114/18, та від 03.04.2018 року у справі №910/31767/15.

Таким чином, звернення позивача з позовною заявою 01.04.2019 року про визнання недійсним свідоцтва на спадщину відбулось з пропуском трирічного строку.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду цієї справи судом встановлено, що про зміст та реквізити оспорюваного наразі свідоцтва про право на спадщину сторона позивача дізналася під час розгляду справи в окружному адміністративному суді м.Києва, провадження по якому було відкрито згідно ухвали від 04.04.2016 року, тоді як з таким позовом «Дельта Банк» звернувся 01.04.2019 року, а тому підстави для застосування наслідків пропуску такого строку відсутні і прийшов до висновку щодо необхідності визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 грудня 2015 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а саме, в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи сторін, як позивача так і апелянта ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі відкрито за позовною заявою особи, яка не має право на звернення з позовною заявою про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину, так як позивач не є ні спадкоємцем, ні особою, яка претендує на спадщину в цій частині, і позивачем не зазначено яке його право порушене.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у задоволенні його позову до ОСОБА_1 , Державного нотаріуса другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметханова Михаїла Рафаіловича про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 рокускасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: