ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17881/21

Провадження № 22-ц/4820/352/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 грудня 2021 року про закриття провадження у справі,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором.

ОСОБА_3 зазначила, що 3 жовтня 2018 року сторони уклали договір купівлі-продажу обладнання, за умовами якого вона продала, а фізична особа підприємець ОСОБА_4 купив вікна, двері, кондиціонер, системи вентиляції, сигналізації та опалення. Продаж обладнання здійснено нею за 480 000 грн, що еквівалентно 17 000 доларів США, які відповідач повинен був сплатити протягом 24 календарних місяців рівними частинами по курсу продажу долара США. ОСОБА_4 не виконав зобов`язання з оплати товару, внаслідок чого виникла заборгованість за договором у розмірі 480 000 грн. Оскільки ОСОБА_4 прострочив виконання грошового зобов`язання, то він має сплатити позивачці пеню у розмірі 10 335 498 грн 98 коп.

За таких обставин ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 480 000 грн основного боргу та 10 335 498 грн 98 коп. пені, а також 11 350 грн витрат зі сплати судового збору.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 грудня 2021 року закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області повернути ОСОБА_3 11 350 грн сплаченого судового збору.

Суд виходив з того, що правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникли з господарського договору, а втрата ними статусу фізичної особи підприємця не змінює прав та обов`язків сторін за цим договором, внаслідок чого справа віднесена до юрисдикції господарського суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час укладення сторонами договору купівлі-продажу обладнання ОСОБА_3 припинила підприємницьку діяльність, а тому цей договір не є господарським і спір має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, указуючи на її законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував норми статті 50 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статей 3, 179 Господарського кодексу України (далі ГК України), статей 1, 4 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» (далі Закон №755-IV) і не дотримався приписів статті 20 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України), статей 4, 19 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржувану ухвалу слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

30 травня 2000 року ОСОБА_3 набула статус фізичної особи підприємця. З 5 квітня 2005 року до 13 лютого 2017 року вона була зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. У подальшому ОСОБА_3 припинила свою підприємницьку діяльність.

ОСОБА_4 був зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань як фізична особа підприємець з 20 квітня 2005 року до 28 травня 2019 року.

3 жовтня 2018 року сторони уклали договір купівлі-продажу обладнання, за умовами якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив вікна, двері, кондиціонер, системи вентиляції, сигналізації та опалення. Продаж обладнання здійснено ОСОБА_3 за 480 000 грн, що еквівалентно 17 000 доларів США, які відповідач повинен був сплатити протягом 24 календарних місяців рівними частинами по курсу продажу долара США.

Застосовані норми права

Статтею 3 ГК України встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Статтею 50 ЦК України встановлено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №755-IV державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців (далі державна реєстрація) офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Фізична особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 9 ст. 4 Закону №755-IV).

Із положень ст. 626 ЦК України та ст. 179 ГК України слідує, що господарським договором є домовленість (угода) між суб`єктами господарювання або між суб`єктом господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами, на підставі якої виникають господарські права та зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що господарська діяльність це діяльність зареєстрованих у встановленому порядку суб`єктів господарювання, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру з метою одержання прибутку.

Спори, що виникають між суб`єктами господарювання у зв`язку з здійсненням ними цієї діяльності, в тому числі при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, підвідомчі господарським судам.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських правовідносин, які врегульовані чинним законодавством, наявність у законі процесуальної норми, що прямо передбачає вирішення спору господарським судом, і відсутність норми, що прямо передбачає вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Водночас у порядку цивільного судочинства розглядаються спори, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких віднесений до компетенції судів інших юрисдикцій.

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення сторонами договору купівлі-продажу обладнання (3 жовтня 2018 року) ОСОБА_3 припинила підприємницьку діяльність і втратила статус підприємця.

Отже, між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виник спір з приводу виконання договору, що не відноситься до господарських договорів. Цей спір не є господарським і має бути розглянутий судом у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції не врахував характер спірних правовідносин і порядок їх регулювання, внаслідок чого його висновок про віднесення спору до господарської юрисдикції не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

При цьому суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року (справа №910/8729/18), оскільки в указаній справі та справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Зокрема, за обставинами справи, в якій Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про належність спору до господарської юрисдикції, договір про виконання робіт та надання послуг був укладений суб`єктами господарювання, в тому числі фізичною особою підприємцем, який у подальшому припинив підприємницьку діяльність.

Водночас у справі, яка переглядається апеляційним судом, на час укладення договору купівлі-продажу обладнання ОСОБА_3 не мала статусу підприємця.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону і перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому в силу ч. 1 ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України питання щодо понесених ОСОБА_3 судових витрат за подання апеляційної скарги має бути вирішено судом першої інстанції при ухваленні судового рішення по суті спору (п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 грудня 2021 року про закриття провадження у справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 4 лютого 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Мазурок О.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 20