Провадження № 22-ц/812/119/22 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2022 року м. Миколаїв

справа № 483/1701/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Калашник А.О.

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 (третя особа - орган опіки та піклування Очаківської міської ради)

про визначення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 24 травня 2021 року суддею Рак Л.М. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 3 червня 2021 року),

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Позивачка зазначала, що з березня 2016 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі та мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, у присутності малолітніх дітей ображав її, висловлювався нецензурною лайкою, принижував її доньку від попереднього шлюбу, у зимовий період відключав водопостачання та опалення у будинку. Восени 2020 року вони з чоловіком остаточно припинили сімейні відносини, і вона з дітьми була вимушена змінити місце проживання. ОСОБА_2 присуджена сплата аліментів, проте цього обов`язку він не виконує.

Відповідач приймає участь у вихованні сина, але робить це на власний розсуд, не узгоджуючи з нею своїх дій. Крім того, ОСОБА_2 здійснює психологічний тиск на малолітню дитину, налаштовуючи її проти матері, після чого дитина стає нервовою, збудженою та потребує психологічної допомоги.

Посилаючись на те, що вона має місце проживання, стабільну роботу, діти мають всі необхідні умови для повноцінного проживання та розвитку, сумлінно виконує батьківські обов`язки, а неналежна поведінка ОСОБА_2 може зашкодити розвитку дитини, ОСОБА_1 просила визначити постійне місце проживання сина саме з нею.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, надавши відзив, а також звернувся з зустрічними вимогами про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 з ним. При цьому відповідач посилався на те, що утриманням та вихованням дитини займався саме він. У жовтні 2020 року ОСОБА_1 зі своєю донькою без попередження виїхала до іншого помешкання, а сина ОСОБА_4 залишила з ним. З цього часу тільки він опікується дитиною, лікує, розвиває його здібності та дбайливо виконує інші батьківські обов`язки. Після короткочасного перебування у матері син скаржиться, що голодний, змерз тощо. При цьому він перебуває у збудливому стані, не слухається. Позивачка належно сином не цікавиться. Своєю іноді неадекватною поведінкою погано впливає на дитину, яку використовує для вирішення особистих питань. Він, ОСОБА_2 , має всі необхідні умови для виховання та розвитку сина, який бажає проживати тільки з ним.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 заперечувала факти, викладені ОСОБА_2 у зустрічному позові, посилалась на протиправну поведінку саме відповідача стосовно неї та дітей та наголошувала, що інтересам малолітньої дитини відповідає проживання саме з матір`ю та старшою сестрою.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 визначено місце проживання матері - ОСОБА_1 , у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено, розподілені судові витрати щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не врахував конкретні обставини справи, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, стан здоров`я сина, яким опікується саме він, показання свідків. При дослідженні доказів суд допустився порушень процесуальних норм. Крім того, суд, на думку відповідача, не врахував, що дитина з жовтня 2020 року проживає разом з ним, та лише іноді перебуває з матір`ю у вихідні дні. Апелянт посилався на застосування судом помилкової презумпції визначення місця проживання дитини з матір`ю, вважаючи це дискримінацією своїх прав за ознакою статі, та вважав невмотивованим фактичну зміну сталого життєвого устрою сина поза його волі, що не відповідає найкращим інтересам малолітньої дитини.

Правом письмового відзиву на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 не скористалась.

Апеляційний розгляд справи неодноразово відкладався через відсутність письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками про місце проживання дитини. Суд неодноразово постановлював окремі ухвали та вживав заходи процесуального примусу.

Справу розглянуто апеляційним судом за участю сторін, представника позивачки та представника органу опіки та піклування.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає. що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання ОСОБА_3 з нею, суд першої інстанції посилався на необхідність забезпечення найкращих інтересів дитини, яким не відповідає розлучення малолітнього з матір`ю, що потягне зміни його сталого життєвого устрою та негативно вплине на психічний стан хлопчика. Мати може забезпечити малолітній дитині необхідне виховання, повноцінний розвиток, що не позбавляє батька права на особисте спілкування з сином шляхом визначення порядку його участі у вихованні дитини. При цьому належним письмовим висновком органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками суд вважав висновок Очаківської міської ради від 5 лютого 2021 року щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 на розсуд суду (а.с.1 том 2).

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, згідно з частинами 2,8,9 статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону «Про охорону дитинства").

Згідно статті 12 цього закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду (КЦС) від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18).

Дитина не може бути передана для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, параграф 76).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04, параграф 54)

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до вимог статті 19 СК при розгляді спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 2016 року (а.с.9) до грудня 2020 року. Сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9 зворот).

У сім`ї виховувалась також донька позивачки від першого шлюбу - ОСОБА_6 , 2008 року народження.

У період спільного життя сім`я проживала у приватному будинку АДРЕСА_1 .

З жовтня 2020 року подружжя проживають окремо.

Позивачка ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_6 проживала у найманій квартирі в АДРЕСА_2 ), де створені умови для проживання дітей (а.с.6-8,13, 232 том 1), мала постійну роботу, характеризувалась позитивно (а.с.16,17 том 1).

З середини 2021 року ОСОБА_1 змінила місце проживання, виїхала з донькою до м. Южне Одеської області.

ОСОБА_1 проживає у м. Южне у найманій квартирі, яка складається з однієї кімнати, де є окреме спальне місце, шафа для одягу; створені умови для розвитку дитини (а.с.248 зворот том 2).

ОСОБА_1 працює у підприємстві торгівлі за трудовим договором з приватним підприємцем (назвати прізвище підприємця позивачка не змогла).

З жовтня 2020 року ОСОБА_4 залишився проживати з батьком - ОСОБА_2 у приватному будинку АДРЕСА_1 .

Будинок складається з п`яти кімнат, облаштований необхідними комунікаціями, предметами домашнього побуту. ОСОБА_4 займає окрему кімнату та забезпечений всім необхідним (а.с.256 том 1).

Зареєстрований малолітній ОСОБА_4 за місцем проживання батька - по АДРЕСА_1 (а.с.43 том 1).

Батько дитини - ОСОБА_2 є приватним підприємцем, має постійну роботу та стабільний дохід.

За місцем проживання та роботи ОСОБА_2 характеризується виключно позитивно (а.с. 176-193 том 1).

Судовим рішенням з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на сина на користь ОСОБА_1 . Мається заборгованість (а.с.10,11 том 1).

Опитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_4 з жовтня 2020 року проживає з батьком, який сумлінно виконує батьківські обов`язки. Між батько та сином існує тісний зв`язок, вони завжди разом. Дитина охайна та забезпечена всім необхідним за віком (а.с.15 том 2).

Відповідач ОСОБА_2 опікується здоров`ям сина, вчасно звертається у разі необхідності за медичною допомогою.

Судом також встановлено, що з 2020 року між сторонами склались вкрай неприязні відносини, постійно виникають скандали, бійки, що було приводом для звернення до органів поліції кожною із сторін та підставою проведення численних перевірок. Порушені адміністративні провадження (а.с. 46-48,91, 225-228, 230-231, 254-255 том 1)

Постановою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 липня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП (психологічне насильство в сім`ї), адміністративне провадження закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 224 том 1).

Взаємовідносини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 негативно впливають на психоемоційний стан дитини.

Так, згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №301 від 15 березня 2021 року, на момент діагностики, ОСОБА_4 , як свою сім`ю сприймає себе, батька, сестру та матір. Стосунки з батьком є неконфліктними, емоційно стабільними. Між сином та батьком спостерігається психоемоційний зв`язок. На даний час батько сприймається ОСОБА_4 як людина, яка з ним грається, годує, заспокоює, лікує. Стосунки з матір`ю є невизначеними, оскільки дитина досить тривалий час з нею не спілкується. Має по відношенню до матері амбівалентні почуття: з одного боку її любить, сумує, згадує гарні моменти, пов`язані з нею, з іншого - ображається через те, що мама з ним не спілкується.

Дитина має підвищений рівень тривожності, емоційний дискомфорт, спостерігаючи конфліктні стосунки між батьками. При цьому спеціаліст зауважив, що відношення дитини до батьків може змінюватись під впливом зовнішніх факторів, оскільки дитяча психіка є нестабільною субстанцією та дитина може підпадати під вплив дорослих, яким довіряє (а.с.142 том 1).

Станом на листопада 2021 року з ОСОБА_4 продовжувалась психологічна роботі з метою мінімізації наслідків психотравмуючого досвіду дитини, зумовленого взаємовідносинами батьків (лист Миколаївського міського центру соціальних служб від 15 листопада 2021 року №1026) (а.с.49 том 3).

За рішенням органу опіки та піклування - Очаківської міської ради більшістю голосів членів виконавчого комітету 1 лютого 2022 року (рішення №12) затверджено письмовий висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_2 (а.с.72-74 том 3).

В судовому засіданні апеляційного суду представник органу опіки та піклування пояснила, що комісія, яка готувала висновок, не заслуховувала малолітнього ОСОБА_3 з залучення педагога або спеціаліста з дитячої психології, оскільки мати дитини - ОСОБА_1 заперечувала необхідність безпосередньої бесіди з дитиною.

Встановлені обставини свідчать про те, що як мати, так і батько можуть утримувати дитину та створити належні умови для гармонійного розвитку та виховання сина.

Судом не встановлено обставин, які би перешкоджали проживанню дитини з кожним із батьків, а саме зловживання ними спиртними напоями або наркотичними засобами та інші факти аморальної поведінки, яка може зашкодити розвитку дитини.

Факти, які зазначені у постанові про закриття адміністративного провадження щодо ОСОБА_2 (а.с.224 том 1), грунтуються на неприязних стосунках колишнього подружжя та не відображають негативного або небезпечного ставлення батька до сина. Між ними існує тісний та стабільний психоемоційний зв`язок.

За місцем свого проживання ОСОБА_2 створив сину всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання, дитина відчуває постійну турботу та любов, відвідує дитячий садок, має друзів, звикле для неї оточення.

Проживання у звичній для себе обстановці створює відчуття захищеності та сприяє стабільності психічного та емоційного стану дитини.

ОСОБА_4 тривалий час (півтора роки) проживає з батьком, стосунки з матір`ю є (за висновком психолога) є невизначеними.

Визначення судом місця проживання дитини з матір`ю призведе до необхідності зміни не тільки місця проживання дитини (як помешкання), але й до зміни населеного пункту, що призведе до примусових змін у стосунках з батьком, які є звичними для п`ятирічної дитини.

Суттєво зміниться і оточення хлопчика (коло друзів, дитячий заклад тощо).

Побутові умови проживання дитини також погіршяться, оскільки ОСОБА_4 буде змушений проживати в одній кімнаті з матір`ю та сестрою у найманій квартирі.

Такі вимушені зміни в житті ОСОБА_3 можуть негативно вплинути на його психоемоційний стан, який на даний час є нестабільним та потребує корекції спеціаліста.

Апеляційний суд зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі "N.TS. та інші проти Грузії" зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), 90, Ignaccolo-Zenide, 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, 71, 25 січня 2011 року, І Manic, 102 ).

Враховуючи всі зазначені обставини, сталі сімейні та соціальні зв`язки, які склались у ОСОБА_3 за місцем проживання з бітьком, його психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, а також належне та відповідальне ставлення ОСОБА_2 до виконання батьківських обов`язків, апеляційний суд вважає, що визначення на теперішній час місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному його вихованню та розвитку у звичному для нього середовищі.

Такий висновок суду відповідає і висновку органу опіки та піклування - Очаківської міської ради від 1 лютого 2022 року, яким рекомендовано місцем проживання дитини визначити місце проживання батька - ОСОБА_2 .

Аналогічний підхід до вирішення спору між батьками про місце проживання дитини запроваджено і Верховним Судом при розгляді справи № 756/13187/17 (постанова від 30 березня 2021 року).

Посилання суду першої інстанції на те, що проживання ОСОБА_3 з матір`ю забезпечить збереження його сталого життєвого устрою у звичному для нього оточенні, жодним чином не обґрунтовано.

При цьому судом не зазначено обставин, які б свідчили про те, що зміна місця фактичного проживання дитини є доцільним і буде мати більш позитивний вплив на дитину.

Не встановлено вагомих підстав змінювати місце проживання дитини і апеляційним судом.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким із батьків дитина буде проживати.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні спору не звернув належної уваги на всі істотні обставини справи, не дав їм оцінку та в порушення вимог статті 19 СК розглянув справу без письмового висновку по суті спору між батьками органу опіки та піклування, який поклався на розсуд суду, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати. Відповідач ОСОБА_2 має право на відшкодування витрат при подачі зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги, що складає 2 102,30 (840,80 + 1261,5) грн.

Судові витрати позивачки ОСОБА_1 , у задоволенні позову якої відмовлено, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 .

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 102,30 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 4 лютого 2022 року