КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №369/8780/19 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук Л.М.

Провадження №22-ц/824/422/2022 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

25 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Фурмельова Іллі Олександровича представника ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Фріс Павло Львович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, визнання дійсними договорів купівлі-продажу майна та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, визнання дійсними договорів купівлі-продажу майна та визнання права власності на майно, в якому просив:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0766 кв.м, кадастровий номер :01:038:0057, зареєстрований Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 05 березня 2015 року за №393;

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу домоволодіння, незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 05 березня 2015 року за №397;

- визнати дійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0766 кв.м, кадастровий номер :01:038:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 05 березня 2015 року;

- визнати дійсним Договір купівлі-продажу домоволодіння, незавершеного будівництва, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 05 березня 2015 року;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0766 кв.м., кадастровий номер :01:038:0057, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, незавершеного будівництва, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання позивачу кваліфікованої правової допомоги у розмірі 26000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27 листопада 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0766 кв.м. (кадастровий номер :01:038:0057) та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого сторони домовились укласти основний договір купівлі-продажу вказаного майна не пізніше 01 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 було повністю виконано умови попереднього договору (внесено грошові кошти).

Натомість, ОСОБА_2 у порушення умов Попереднього договору від 27 листопада 2013 року ухилилася від укладення з ОСОБА_1 основного договору купівлі-продажу вказаного майна, оскільки 05 березня 2015 року уклала договори купівлі-продажу вказаного майна з ОСОБА_3 , що унеможливило виконання умов Попереднього договору.

Однак, оскільки ОСОБА_1 були виконані всі вимоги за Попереднім договором 05 березня 2015 року, тому наявні підстави вважати, що основний договір купівлі-продажу домоволодіння, незавершеного будівництва, та земельної ділянки є укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 05 березня 2015 року.

Договори купівлі-продажу земельної ділянкиі домоволодіння незавершеного будівництва, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є недійсними, оскільки в силу статей 215, 526, 527, 599, 622 ЦК України ОСОБА_5 не мала жодних прав продавати вищевказану нерухомість третім особам доприпинення зобов`язань за Попереднім договором.

Крім того, зміст укладених договорів купівлі-продажу свідчать про обман ОСОБА_2 покупця спірної нерухомості щодо істотних умов договорів, а саме факту укладання Попереднього договору ОСОБА_1 , що у відповідності до ст. 230 ЦК України є підставою для визнання таких договорів недійсними.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Фріс Павло Львович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, визнання дійсними договорів купівлі-продажу майна та визнання права власності на майно відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції адвокат Фурмельов І.О. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позовної заяви повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що полягає в неправильному тлумаченні ст. 635 ЦК України у сукупності із ст. 220 ч. 2, ст. 334 ч. 3, ст. 640 ч. 3 та ст. 657 ЦК України.

У судовому засіданні адвокат Фурмельов І.О. та Курішко В.С. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та треті особи приватний нотаріус Яремчанського нотаріального округу Фріс П.Л., приватний нотаріус Київського міського нотарільного округу Шевчук З.М. у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Попередній договір, за яким сторони зобов`язуються укласти договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку у майбутньому, але у всякому разі не пізніше ніж 01 грудня 2018 року.

Об`єктами купівлі-продажу вказано: земельна ділянка, площею 0,0766 га, кадастровий номер :01:038:0057, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Ціна об`єкту купівлі-продажу визначена в сумі 324 000,00 грн, виходячи з курсу долара на дату укладання Попереднього договору 8,1 грн за 1 долар США.

Попередній договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л., зареєстрований в реєстрі за №674.

06 лютого 2014 року ОСОБА_2 оформила на ОСОБА_1 довіреність.

Згідно довідки №Д1-В40/9/497 від 23 березня 2016 року, №Д1-В53/61-1-139 від 15 березня 2016 року, заяви ОСОБА_2 від 05 березня 2015 року, розписки ОСОБА_2 від 05 грудня 2013 року вбачається, що позивач виконав умови Попереднього договору та сплатив гроші.

04 лютого 2015 року позивач звернувся до ОСОБА_2 з листом, в якому просив переоформити документи на будинок та земельну ділянку на нього згідно п. 1.1 Попереднього договору від 27 листопада 2013 року.

Зазначив, що у випадку не переоформлення вказаного майна на нього позивач буде змушений подавати позов про відшкодування коштів у подвійному розмірі та компенсацію проведених ним ремонтно-будівельних робіт.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 2015 року було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_3 купила у ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0766 га, кадастровий номер :01:038:0057, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На земельній ділянці розташовано домоволодіння, незавершене будівництвом, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстрований у реєстрі за №393.

У той же день 05 березня 2015 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння, незавершене будівництвом, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкт розташований на земельній ділянці, площею 0,0766 га, кадастровий номер :01:038:0057. Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстрований в реєстрі за №397.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки основний договір не був укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, то зобов`язання, встановлене попереднім договором, припинилось. Позивач має право відповідно до ст. 635 ЦК України на відшкодування збитків якщо сторона попереднього договору необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором.

Апеляційний суд повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наслідком невиконання ОСОБА_2 умов Попереднього договору від 27 листопада 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_1 такого права не набув, тому суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК (435-15 ) не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлена відсутність підстав для визнання недійсними договорів, укладених 05 березня 2015 року між дочкою позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , а саме: договорів купівлі-продажу домоволодіння, незавершеного будівництвом, та земельної ділянки площею 0,0766 га, кадастровий номер :01:038:0057, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначене суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Фурмельова Іллі Олександровича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови суду складено 26 січня 2022 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.М. Суханова

Л.П. Сушко