КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/351/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва в складі судді Белоконної І.В., ухвалене в м. Київ28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що 10 лютого 2007 року нею зареєстровано з відповідачем шлюб, під час якого народжено дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після народження дитини в зв`язку зі збільшенням сім?ї сторони змінили квартиру, уклавши договір найму квартири АДРЕСА_1 , де позивач до цього часу проживає разом з дітьми.

Починаючи з 2016 року відповідач ухиляється від регулярного спілкування з дітьми та самоусунувся від їх виховання, не приймає повноцінну та регулярну участь в утриманні дітей; передбачені законом обов`язки про піклування про власних дітей батько не виконує, а їх виконання постійно ставиться під певні умови, що має характер маніпуляції та підпадає під визначення економічного насильства щодо дітей.

Відповідач є фізичною особою-підприємцем, є учасником та володіє частками в статутних капіталах ТОВ «Кремдиском», ТОВ «Мастерські», йому належать права на торговельні марки, які використовуються у діяльності агентства преміальної нерухомості The Capital, власником якого э відповідач, і торговельну марку, яка використовується у діяльності компанії «Мануфактура дизайна интерьера Мastersky», на сайті компанії її власником і керівником також зазначений відповідач. В соціальній мережі Instagram агентства The Capital зазначається про продаж нерухомості за 10 років на суму 150 млн. доларів США, що дає підстави стверджувати, що агентство нерухомості відповідача може належати до великих підприємств, а місячний фонд оплати праці співробітників цього агентства нерухомості має становити мінімум 1800000 грн. Як стверджує відповідач у своєму відео, розміщеному в Instagram, мінімальна заробітна плата одного працівника, що займається орендою нерухомості в його агентстві, становить 15000 грн., а у працівника, що займається продажем нерухомості - від 40000 грн. З наведеного можна зробити висновок про спроможність відповідача без зайвих ускладнень сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 20000 грн. на місяць на кожну дитину. Відповідач має канал «Недвижимость без цензуры» на YouTube, який на день подачі цього позову має 1,62 тис. підписників, чотири профілі в Instagram - від 5,5 тис. підписників до 162 тис. підписників.

З інформації в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно вбачається, що відповідач має у власності нерухоме майно - машиномісця та ј частину квартири АДРЕСА_2 , машиномісця придбані відповідачем в грудні 2020 року, загальна договірна вартість вказаного нерухомого майна становить 2 645 762,60 грн.

Стиль життя відповідача демонструється ним у соціальних мережах, і вартість продемонстрованого ним у соціальній мережі Instagram наручного годинника фактично дорівнює річній сумі аліментів на одну дитину, про витрати відповідача свідчать і його поїздки за кордон.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 20000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 7500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття, в решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відсутність необхідних обґрунтувань, посилань на докази та їх оцінку, просила скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що рішення не відповідає процесуальним вимогам, які встановлені для судового рішення, не містить жодного обґрунтування, в ньому не міститься оцінки аргументів, наведених учасниками справи, не вказуються докази, на вивченні яких побудоване судове рішення, мотиви їх прийняття або відхилення судом. З усього масиву доказів в тексті рішення згадуються тільки окремі докази, на які посилається відповідач, а саме податкова декларація та свідоцтва про народження двох з чотирьох його дітей. Викладені обставини свідчать, на думку позивача, про незбалансованість позиції суду, надання переваги відповідачу в доведенні обставин справи, адже аргументи, на які посилається позивач, судом не згадуються взагалі, як і не надано оцінки доказам, які підтверджують невідповідність офіційних доходів відповідача стилю його життя, рівню витрат, які доводяться наданими нею доказами.

Вказувала, що судом не було встановлено наявність або відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 182 СК України, відповідно до якої суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати, вказані обставини судом не вивчались взагалі, тобто суд першої інстанції не надавав оцінки правовій позиції позивача, фактично виходячи лише з прохальної частини позовної заяви та факту часткового визнання позову відповідачем.

Наголошувала, що нею надано докази, які підтверджують витрати відповідача в сумах, які значно перевищують розмір його доходу, і джерела походження коштів, які би дозволили відповідачу здійснювати такі витрати, останнім не доведено. Легальний дохід відповідача, який судом встановлено як сума виручки фізичної особи-підприємця, не дозволяє відповідачу здійснювати витрати, які мають місце, та вести спосіб життя, який відповідач робить публічним у соціальних мережах.

Зазначала, що в період 2020 - 2021 років відповідач придбав чотири машиномісця в ЖК «Новопечерські липки» загальною вартістю 2 582 719,60 грн., придбав годинник орієнтовною вартістю 240000 грн., неодноразово здійснював виїзди на відпочинок за кордон. Відповідач веде підприємницьку діяльність у 10 офісних приміщеннях і при цьому стверджує, що його доходи становлять 83145 грн. у 2020 році та 36666,66 грн. у 2021 році. Однак видається неможливим утримувати на цю суму 10 офісних приміщень та сплачувати заробітну плату найманим працівникам, отже самим відповідачем визнається факт перевищення витрат над доходами.

Вказувала, що після проголошення судового рішення нею було отримано інформацію про придбання відповідачем квартири у 2020 році, яка була оформлена на нову дружину відповідача ОСОБА_6 , і через чотири дні за його згодою подаровано тещі відповідача. Враховуючи, що квартиру було придбано в шлюбі, за спільні кошти подружжя, відповідачем понесено витрати на її придбання із спільних коштів в сумі, яка становить мінімум половину її вартості, тобто більше 2 млн. грн. Вказані обставини також підтверджують перевищення витрат відповідача над його доходами за відсутності підтверджень джерел їх походження та легальності.

Наводила положення ст. 180 - 182 СК України, ст. 1, 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, зазначала, що вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій сумі та визначити розмір аліментів на їх утримання, виходячи з реальних статків відповідача, рівня його доходів та витрат, способу життя, тощо, які свідчать про можливість стягнення аліментів на дітей в максимальному визначеному законом розмірі.

Відповідач ОСОБА_3 , також не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив змінити рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року в частині розміру аліментів, а саме стягувати щомісячно з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 5000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що за 2020 рік він як фізична особа-підприємець отримав дохід в розмірі 997740 грн., що підтверджується податковою декларацією, отже середній місячний дохід відповідача складає 83145 грн., а середній місячний дохід за перше півріччя 2021 року - 36666,66 грн. Після розлучення з позивачем ОСОБА_3 утворив нову сім`ю, одружившись з ОСОБА_6 , і в даному шлюбі у них народилося двоє дітей, син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Отже, у нього на утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей від другого шлюбу.

Зазначав, що має боргові зобов`язання на загальну суму 2 410 684 грн. за договорами позики, і все належне йому нерухоме майно у вигляді машиномісць передано в іпотеку для забезпечення виконання боргових зобов`язань. З урахуванням зазначених обставин стягнення аліментів у розмірі 15000 грн. на місяць на дітей буде мати негативний економічний ефект для відповідача та його двох малолітніх дітей від другого шлюбу.

З урахуванням того, що позивач не працює взагалі, вважав необґрунтованим та недоведеним визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 15000 грн. на двох дітей на місяць, оскільки обов`язок по утриманню дітей покладено в рівній мірі на обох батьків. Крім того, жодних доказів, які б підтверджували рівень щомісячних витрат на дітей, позивачем надано не було. При цьому необхідно враховувати, що з липня 2021 року прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років становить 2510 грн.

Від відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність. Зазначав, що належне йому нерухоме майно передано в іпотеку, і в період придбання паркомісць в 2020 році він сплачував позивачу аліменти в розмірі 30000 грн. на місяць, що підтверджується відповідними розписками, однак станом на сьогоднішній день його матеріальне становище суттєво погіршилось, що підтверджується договорами позики та податковою декларацією за 2021 рік.

Зазначав, що в апеляційній скарзі стверджується про здійснення відповідачем підприємницької діяльності в 10 офісних приміщеннях і оплату заробітної плати 300 працівникам, а також придбання годинника вартістю 240000 грн. Проте вищезазначені обставини є лише припущеннями представника позивача, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Наголошував, що позивач просить стягнути з нього аліменти в розмірі 40000 грн. на двох дітей, при цьому взагалі не надає жодного доказу, який би підтверджував розмір її щомісячних витрат на дітей, більше того, позивач не надає жодного доказу можливості по утриманню дітей в рівному з відповідачем розмірі в разі стягнення таких аліментів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вище вимогам закону.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 7500 грн. на кожну дитину, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їхнього розвитку та життя, беручи до уваги стан здоров`я та працездатність відповідача, його дохід, наявність на утриманні інших малолітніх дітей, вважаючи такий розмір аліментів обґрунтованим та доцільним.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом, 10 лютого 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, в якому народжені діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 10, 16, 17 т. 1).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 липня 2016 року в справі № 524/3849/16-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а. с. 3 - 4 т. 2).

На а. с. 18 - 20 т. 1 наявна копія договору найму від 20 лютого 2015 року, укладеного ОСОБА_3 строком до 19 лютого 2017 року включно, за умовами якого йому передано для проживання квартиру за адресою АДРЕСА_3 , плата за даним договором становить 13000 грн.

На а. с. 21 т. 1 наявна роздруківка з ЄДРПОУ, згідно якої ОСОБА_3 зареєстрований як фізична-особа підприємець, дата державної реєстрації 26 лютого 2003 року, основний вид діяльності 68.31 Агентства нерухомості.

На а. с. 22 - 31 т. 1 знаходиться витяг з ЄДРПОУ від 20 липня 2021 року за критеріями пошуку « ОСОБА_3 », згідно якого ОСОБА_3 є засновником ТОВ «Кремдиском» (в стані припинення), засновником ТОВ «Мастерські».

На а. с. 39 - 41 т. 1 знаходиться роздруківка інформації з веб-сайта thecapital.com.ua з інформацією про компанію The Capital.

На а. с. 45 - 47 т. 1 знаходиться роздруківка інформації з веб-сайта mastersky.kiev.ua з інформацією про компанію «Мастерські».

На а. с. 48 - 116 т. 1 знаходяться роздруківки з соціальних мереж Instagram з публікаціями фотографій від імені ОСОБА_3 .

На а. с. 141 т. 1 наявне роздруковане фото зображення руки з годинником крупним планом, опубліковане в соціальній мережі Instagram від імені ОСОБА_3 .

На а. с. 142 т. 1 наявна роздрукована інформація з веб-сайту компанії виробника годинників www.hublot.com щодо моделі годинника вартістю 7200 євро.

На а. с. 32 - 38 т. 1 знаходиться роздрукована інформації зі Спеціальної інформаційної системи ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент), згідно якої ОСОБА_3 є власником об`єктів інтелектуальної власності, а саме торговельних марок, заявки від 22 грудня 2017 року m201729297, m201729296, m201729295, від 26 грудня 2017 року m201729334.

На а. с. 117 - 132 т. 1 знаходяться копії договорів купівлі-продажу чотирьох машиномісць від 07 грудня 2020 року, 13 листопада 2020 року за адресою АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 загальною вартістю 2582728,60 грн.

На а. с. 133 - 140 т. 1 знаходиться інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 22 липня 2021 року, згідно якої ОСОБА_3 є власником машиномісць за вказаною адресою, а також ј частини квартири за адресою АДРЕСА_5 .

На а. с. 171 - 173 т. 1 наявна виписка з рахунку ОСОБА_3 в АТ КБ «ПриватБанк» про здійснені платежі в період з 02 вересня 2016 року по 02 вересня 2021 року на користь одержувача ОСОБА_1 з коментарями до платежів «на дітей та побут», «комунальні послуги», «на лікаря», «на школу», «на день народження».

На а. с. 174 - 184 т. 1 наявні копії розписок ОСОБА_1 про те, що нею одержано від ОСОБА_3 на житло і побут дітей 30000 грн. щомісяця за квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2020 року, а також від 30000 грн. до 33000 грн. щомісячно за лютий, березень, квітень, травень 2021 року.

На а. с. 235а т. 1 знаходиться копія квитанції від 13 жовтня 2021 року про грошовий переказ ОСОБА_3 15000 грн. з призначенням аліменти на ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за жовтень 2021 року.

На а. с. 187 т. 1 наявна копія акту № 1 здачі-прийняття робіт, затвердженого ФОП ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Провідна» про те, що виконавцем здійснено страхові платежі за договорами страхування, в яких застрахованими особами є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

На а. с. 189 т. 1 знаходиться копія податкової декларації ФОП ОСОБА_3 за 2020 рік, згідно якої за звітний період ним отримано 997740 грн. доходу.

На а. с. 192 т. 1 знаходиться копія податкової декларації ФОП ОСОБА_3 за перше півріччя 2021 року, згідно якої за звітний період ним отримано 220000 грн. доходу.

На а. с. 194 т. 1 знаходиться копія свідоцтва про шлюб, згідно якого 21 квітня 2017 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 , в даному шлюбі народжені діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 194 - 196 т. 1).

На а. с. 185 - 186 т. 1 наявні роздруковані публікації фотографій ОСОБА_3 в соціальній мережі Instagram разом з дітьми за травень 2019 року - березень 2021 року.

На а. с. 197 - 200 т. 1 знаходиться копія договору позики, за умовами якого ОСОБА_3 прийняв від ОСОБА_12 в позику 1 352 344 грн., що є еквівалентом 47120 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 грудня 2021 року включно; сторони домовилися, що виконання позичальником зобов`язань за цим договором буде забезпечуватися іпотекою машиномісць № 98 та АДРЕСА_6 , власником яких є позичальник.

На а. с. 201 - 204 т. 1 знаходиться копія договору позики, за умовами якого ОСОБА_3 прийняв від ОСОБА_13 в позику 1 058 340 грн., що є еквівалентом 37200 доларів США, які зобов`язався повернути до 08 грудня 2021 року включно; сторони домовилися, що виконання позичальником зобов`язань за цим договором буде забезпечуватися іпотекою машиномісць № 47 та АДРЕСА_7 , власником яких є позичальник.

На а. с. 205 - 216 т. 1 знаходяться копії договорів іпотеки, укладених ОСОБА_3 відповідно до договорів позики.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Таким чином, оскільки відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем.

Стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 7500 грн. на кожну дитину, суд першої інстанції відповідно до ст. 184 СК України врахував, що позивач просила визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі.

Позивачем та відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржене в частині розміру аліментів, визначених судом.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на положення ч. 3 ст. 182 СК України, зазначала, що витрати відповідача перевищують його заробіток (дохід), і відповідачем не доведено джерело походження коштів для їх оплати, відтак суд не повинен обмежуватися розміром заробітку (доходу) платника аліментів.

Разом з тим, належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів перевищення витрат відповідача над його заробітком (доходом), що є її процесуальним обов`язком відповідно до ст. 81 ЦПК України, позивачем надано не було.

Такими доказами не є наявні в матеріалах справи витяги з ЄДРПОУ за даними засновника (учасника) ОСОБА_3 , докази належності відповідачу торговельних марок, роздруківки інформації з веб-сайтів підприємств, засновником яких є відповідач, роздруковані фотографії з веб-сторінок відповідача в соціальних мережах, роздрукована інформація з веб-сайту виробника годинників про модель годинника, який, згідно доводів позивача, належить ОСОБА_3 , оскільки з даних доказів неможливо встановити розмір доходів або витрат відповідача, як і ідентифікувати належне йому майно та його вартість.

Нічим не підтверджуються, є припущеннями та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що відповідач здійснює підприємницьку діяльність у десяти офісних приміщеннях, а тому повинен нести витрати на оренду десяти офісів та оплату праці 300 найманих працівників, на що не може вистачати отриманого ним офіційного доходу в 2020 - 2021 роках.

Оцінюючи надані позивачем докази придбання відповідачем машиномісць в 2020 році загальною вартістю 2 582 719,60 грн., апеляційний суд враховує, що з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів отриманого відповідачем доходу як фізичною особою-підприємцем за даними податкових декларацій, укладених ним договорів позики в розмірі 1 352 344 грн. та 1 058 340 грн., доводи позивача в апеляційній скарзі про перевищення витрат відповідача над його доходами за відсутності підтверджень джерел їх походження та легальності не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо придбання відповідачем квартири в 2020 році, право власності на яку було оформлене на дружину відповідача ОСОБА_6 , оскільки такі доводи ґрунтуються на нових доказах, які не були предметом оцінки суду першої інстанції та в прийнятті яких апеляційним судом було відмовлено ухвалою від 28 грудня 2021 року.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для застосування положень ч. 3 ст. 182 СК України, відтак доводи апеляційної скарги, що судом не врахованообставини, які можуть бути підставою для визначення розміру аліментів, виходячи з реальних статків відповідача, рівня його доходів та витрат, способу життя тощо, які свідчать про можливість стягнення аліментів на дітей в максимальному визначеному законом розмірі, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

Зважаючи на відсутність в апеляційних скаргах інформації щодо будь-яких інших обставин, які мають істотне значення і мають враховуватися судом, з огляду на рівність не лише прав, а й обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про визначення розміру аліментів в розмірі 7500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 26 липня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Такий розмір аліментів апеляційний суд, погоджуючись з судом першої інстанції, вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання, розвитку і лікування дітей, який не підлягає збільшенню або зменшенню з підстав, зазначених в апеляційних скаргах.

Апеляційний суд приймає до уваги, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач надав доказ добровільної участі в утриманні дітей у виглядіквитанції про сплату аліментів за жовтень 2021 року в розмірі 15000 грн. на власний розсуд (а. с. 235а т. 1), із чого вбачається фактична можливість сплати ним аліментів в такому розмірі на час ухвалення рішення, і дані обставини доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 не спростовані.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як безпідставні і неспроможнідоводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що стягнення аліментів у розмірі 15000 грн. на місяць на дітей буде мати негативний економічний ефект для відповідача та його двох малолітніх дітей від другого шлюбу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що у відповідача перебувають на утриманні двоє малолітніх дітей від другого шлюбу, наявні боргові зобов`язання на загальну суму 2,4 млн. грн., а нерухоме майно у вигляді машиномісць передано в іпотеку, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про доцільність і обґрунтованість визначеного розміру аліментів в твердій грошовій сумі 7500 грн. щомісяця.

Апеляційний суд враховує, що за наявними в матеріалах справи договорами позики строк виконання зобов`язання сплив 01 грудня 2021 року та 08 грудня 2021 року відповідно, а доказів наявності у нього інших грошових зобов`язань відповідачем не надано.

Крім того, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що позивач не працює взагалі і не надала доказів принесення нею витрат на утримання дітей, а тому з урахуванням принципу рівності участі обох батьків в утриманні неповнолітніх дітей стягнення з нього аліментів в розмірі 7500 грн. на кожну дитину є недоведеним і необґрунтованим.

Відсутність таких доказів в матеріалах справи не звільняє відповідача від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем, відповідно до ст. 181 СК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що утримання дитини батьками має забезпечувати її найкращі інтереси та забезпечувати її повноцінний розвиток, і що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд виходить із того, що положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на час ухвалення рішення судом першої інстанції становив 2510 грн., таким чином, судом першої інстанції забезпечено утримання дітей в розмірі, що втричі перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, що відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, відтак доводи апеляційної скарги позивача в цій частині не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд враховує, що позивачем не надано будь-яких доказів у вигляді обґрунтування витрат на дітей на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання кожної дитини в розмірі 20000 грн. щомісячно.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

Апеляційний суд враховує, що сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів відповідно до положень ст. 192 СК України, а позивач, крім того, має право на звернення з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей в разі наявності підстав, встановлених ст. 185 СК України.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що в рішенні суду першої інстанції відсутнє належне обґрунтування, оцінка доказів, наданих учасниками справи, не вказуються докази, на вивченні яких побудовано судове рішення, мотиви їх прийняття або відхилення судом, не згадуються аргументи позивача щодо стилю життя відповідача і рівня його витрат, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так, судом першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення про стягнення аліментів, висновки суду щодо розміру аліментів не спростовані доводами апеляційних скарг, відтак доводи ОСОБА_1 щодо неповноти обґрунтування рішення не є підставою для його скасування, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що судом не були належним чином оцінені обставини, що мають значення для справи, та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи і не доведені обставини, що мають значення для справи, не наведено необхідних посилань на докази та їх оцінку, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення вимог процесуального закону і незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки, та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.