КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/783/22
Провадження № 2-з/947/320/22
УХВАЛА

07.02.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Одесі в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, в якій позивач просить суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Роздобудько Ю.С. від 12.08.2020 року за індексним №53581729, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0020 га, шляхом знесення огородження 1-2 та літньої кухні, позначеної під літ «Б», у технічному паспорті, виготовленому 16.07.2020 року ТОВ «АБТІ», серія та номер №б/н, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.02.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Одночасно з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій представник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

-встановлення заборони органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

-накладення арешту на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

-встановлення заборони Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради здійснювати реєстрацію та видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки чи/або містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

-встановлення заборони Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будь-яких об`єктів нерухомості, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

-встановлення заборони ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії з будівництва, реконструкції, поділу та виділу об`єкта нерухомого майна, на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 16.05.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким належала у рівних частках (по 1/2) квартира АДРЕСА_2 , відчужили за договором купівлі-продажу вказану квартиру, яка скаладалась в цілому з двох кімнат загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 24 кв.м., ОСОБА_1

12.08.2020 року державним реєстратором ОСОБА_4 12.08.2020 року винесено рішенням, індексний номер 53581729, на підставі якого відкрито розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами (включно зі самовільно збудованою літньою кухнею під літ. «Б») (РНОНМ: 101) за адресою: АДРЕСА_1 , за відповідачкою.

Так, вказаним рішенням державного реєстратора зареєстровано речові права за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна в наступних характеристиках:

1)житловий будинок, загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 24 кв.м. піл літ. «А»;

2)надвірні споруди: літня кухня під літ. «Б», навіс під літ. «В»;

3)огородження (1-2).

Підставами для державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 стали наступні документи:

1)технічний паспорт, виданий 16.07.2020 року ТОВ «АБТІ» серія та номер:

б/н;

2)висновок, виданий 16.07.2020 року ТОВ «АБТІ», серія та номер: б/н.

Проте, як стверджує позивач, вищевказані підстави виникнення права власності не відповідаютьвимогам чинного законодавства стосовно реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Крім того, позивачем зазначено, що будівництво одноповерхової літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи щодо будівництва нового об`єкта нерухомості чи належно затвердженого проекту.

Листом від 10.12.2021 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за вих. № 01-3/430-Г повідомило, що на підставі наказу Управління від 13.07.2021 року №01-13/21, ДАБК здійснено позаплановий захід державного архітектурно - будівельного контролю щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час виїзду на місце встановлено, що за вказаною адресою на території загального користування суб`єктом містобудування - ОСОБА_1 здійснено будівельні роботи з будівництва окремо розташованої одноповерхової літньої кухні, а саме: влаштовано стовбчастий фундамент, влаштовані зовнішні стіни з влаштуванням дверних та віконних отворів зі встановленням дверного полотна та віконних полотен зі склінням, влаштовано покриття будівлі.

Управлінням також повідомлено, що згідно з даними Реєстру будівельної діяльності, 16.06.2020 року зареєстровано повідомлення № ОД 27 про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 », подане ОСОБА_1 .

За результатами перевірки Управлінням складено акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 19.07.2021 року № 000375, в якому зазначено, що ОСОБА_1 здійснила будівельні роботи з будівництва літньої кухні літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання права на виконання таких робіт, чим порушено п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 13 Порядку здійснення підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466.

Управлінням зафіксовано, що під час проведення перевірки ОСОБА_1 не надала проектну документацію на будівництво та документи, які дають право на виконання будівельних робіт, також не надала документів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою.

На підставі виявлених порушень Управлінням складено протокол про адміністративне правопорушення від 19.07.2021 року та видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 19.07.2021 року № 186/21 з терміном на його виконання, якими зафіксовано вищевказані порушення.

Крім цього, вищевказаним приписом зобов`язано ОСОБА_1 отримати увстановленому законом порядку документи, які надають право на виконання будівельних робіт або приведення земельної ділянки до первинного стану строком до19.09.2021 року.

28.07.2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП України, притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

За результатами проведеної позапланової перевірки Управлінням складено акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 22.11.2021 року № 000893, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не виконала вимоги припису Управління від 19.07.2021 року № 186/21, не отримала документи, які надають право на виконання будівельних робіт, та не привела земельну ділянку загального користування до первинного стану.

22.11.2021 року Управлінням складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

03.12.2021 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-4 КУпАП України, притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, як стверджує позивач, на земельній ділянці комунальної власності орієнтовною площею 0,0020 га, за адресою: АДРЕСА_1 , розташована самочинно збудована одноповерхова літня кухня, що безпосередньо перешкоджає реалізації прав територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, як власника такої земельної ділянки щодо володіння, користування та розпорядження нею, а також відповідачкою незаконно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом переведення за цільовим призначенням в будинок, разом з включенням до нього самовільно побудованих об`єктів.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з вищевказаним позовом.

Також приймаючи вищевикладені протиправні дії відповідача, позивач вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову у заявлений спосіб, що забезпечить виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, оскільки у разі подальших протиправних дій відповідача стосовно спірного нерухомого майна, права позивача будуть значним чином порушені та ускладнять виконання майбутнього рішення суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява позивача відповідає вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, а відтак підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документи, вбачається наступне.

Спір між сторонами по справі виник стосовно нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 43,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_1 .

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно нерухомого майна: житлового будинку, загальною площею 43,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_1 , позивачем оспорюється реєстрація вказаного будинку на праві власності за відповідачем, дії відповідача з проведення будівельних робіт на земельній ділянці, за наслідком чого,суд вважає, що заявлені заходи забезпечення позову є співрозмірними заявленим вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може значним чином ускладнити виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, з урахуванням того, що до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідачем спірне нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, здійснені додаткові дії з будівництва/реконструкції спірного об`єкту нерухомості, на підставі чого суд доходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного, суд вважає заяву позивача про забезпечення позову обґрунтованою та підлягаючою задоволенню у вищевикладений спосіб.

При цьому, вжиті вказані заходи забезпечення позову на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.Вжиття заявлених заходів забезпечення позову на майно не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідач у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, мають право після застосування судом заходів забезпечення позовуна звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/783/22 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, а саме:

-Встановити заборону органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

-Накласти арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

-Встановити заборону Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради здійснювати дії з реєстрації та видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки чи/або містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

-Встановити заборону Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будь-яких об`єктів нерухомості, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

-Встановити заборону ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії з будівництва, реконструкції, поділу та виділу об`єкта нерухомого майна, на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6), Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради (місцезнаходження: 65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 10), Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6), Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Канатна, 83), ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), відповідного Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (місцезнаходження: 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1).

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.