Ухвала

Іменем України

24 січня 2022 року

м. Київ

справа № 932/12897/20

провадження № 61-522ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - політична партія «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» в особі Дніпропетровської обласної партійної організації,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року у складі судді Цитульського В. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» в особі Дніпропетровської обласної партійної організації (далі - ПП «ВО «Батьківщина» або партія) про захист честі й гідності та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 обґрунтовував свій позов тим, що з 2005 року є членом ПП «ВО «Батьківщина». З огляду на те, що його було виключено зі складу дільничної виборчої комісії № 121216 окружної виборчої комісії Соборного району м. Дніпро № 27 на підставі, у тому числі, листа від 04 жовтня 2019 року № 04-06-10/19.

Зокрема, у зазначеному листі голова Дніпровської міської організації ВО «Батьківщина» Біловецька О. пояснила, що у ОСОБА_1 не склались відносини із головою дільничної виборчої комісії, у зв`язку з чим останній рішенням комісії припинив повноваження члена комісії ОСОБА_1 .

Позивач вважав, що зазначена інформація є неправдивою та такою, яка порушує його право на повагу до честі та гідності, тому просив суд: визнати недостовірними та такими, що принижують честь і гідність ОСОБА_1 відомості викладені у листі Дніпропетровської партійної організації ПП «ВО «Батьківщина» від 04 жовтня 2019 року № 04-06-10/19 стосовно того, що між ним та Гайдуком Б. С. не склалися відносини та наявності з його боку вимог щодо поновлення його у складі дільничної виборчої комісії № 121216 окружної виборчої комісії Соборного району м. Дніпро № 27, за умови отримання від голови вказаної дільничної виборчої комісії Гайдука Б. С. особистих вибачень; стягнути з ПП «ВО «Батьківщина» на його користь відшкодування моральної шкоди, що завдана приниженням його честі та гідності у розмірі 3 000,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що інформація, яка спростовується у цій справі, є оціночним судженням певних обставин, які не можна перевірити на предмет їх достовірності, тому вимога про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, не може бути задоволена, а вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги про визнання інформації недостовірною.

У січні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 як підставу касаційного оскарження, зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, а саме положення статей 201, 269, 270, 277, 297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц та від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у касаційній скарзі наголошує на тому, що інформація, що міститься у листі Дніпропетровської партійної організації ПП «ВО «Батьківщина» від 04 жовтня 2019 року № 04-06-10/19 стосовно того, що між Гайдуком Б. С. та ОСОБА_1 не склалися відносини та наявності з його боку вимог щодо поновлення його у складі дільничної виборчої комісії № 121216 окружної виборчої комісії Соборного району м. Дніпро № 27 є недостовірною та такою, що принижує честь та гідність останнього, а суди неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, відтак дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 20 грудня 2005 року є членом Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина».

Згідно з інформацією, що міститься у листі Дніпропетровської партійної організації ПП «ВО «Батьківщина» від 04 жовтня 2019 року № 04-06-10/19, голова Дніпровської міської організації ВО «Батьківщина» Біловецька О. пояснила, що у ОСОБА_1 не склались відношення із головою дільничної виборчої комісії і він рішенням комісії припинив повноваження члена комісії ОСОБА_1 .

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 742/362/17 (провадження 61-33060св18).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановив, що інформація, зазначена у листі від 04 жовтня 2019 року щодо відносин між ОСОБА_1 та головою дільничної виборчої комісії Гайдуком Б. С., в розумінні приписів вищезазначених норм, по своїй суті, є оціночним судженням певних обставин, які не можна перевірити на предмет їх достовірності.

Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 742/362/17 (провадження 61-33060св18).

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц зазначено: «Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням». Тобто відмова суду у задоволенні позовної заяви про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь та гідність, у зв`язку з відсутністю можливості встановлення таких фактів, не може свідчити про те, що суд не врахував загальних правових висновків щодо застосування норм статей 201, 269, 270, 277 ЦК України, сформованих Верховним Судом.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц, на яку також посилається представник заявника, сформовано правовий висновок щодо належного суб`єктного складу у справах про спростування інформації, поширеної в мережі Інтернет, тобто у справі № 439/1469/15-ц встановлені інші фактичні обставини, ніж у справі № 932/12897/20, про перегляд якої подано касаційну скаргу, а отже, правовідносини не є подібними.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів попередніх інстанцій, який їх обґрунтовано спростував.

Суд звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). При цьому порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» в особі Дніпропетровської обласної партійної організації про захист честі й гідності та відшкодування шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак