Дата документу 02.02.2022 Справа № 336/3827/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/3827/20 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Провадження №22-ц/807/162/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позову зазначає, що 29 липня 2008 року між ОСОБА_1 і АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 59900 доларів США з розрахунку 13,5 % річних на строк з 29 липня 2008 року по 29 липня 2023 року.

Згідно з договором від 08 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" про купівлю-продаж прав вимоги за кредитами право вимоги за кредитним договором перейшло до ПАТ "Дельта Банк".

03 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1351 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що була предметом іпотеки згідно договору, посвідченого 29 липня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. за реєстровим № 3700, та яка належить на праві власності позивачу.

Позивач вважає зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Як підставу позову, вказує свою незгоду з нарахуваннями, здійсненими банком, оскільки вони нараховані з порушенням правил про строк позовної давності.

Зазначає, що з тексту рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року, вбачається, що представник ПАТ "Дельта-Банк" підтримував в судовому засіданні позовні вимоги на суму 804589,10 грн., а виконавчий напис здійснено, виходячи з суми боргу, нарахованої станом на 02 червня 2014 року, і в ньому зазначено суму 980954,11 грн. Позивач вважає, що фактично банк двічі стягнув заборгованість за одним і тим самим договором.

На підставі зазначеного позивач просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. 03 вересня 2014 року за реєстровим № 1351 про звернення стягнення на квартиру, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що згідно з досудовою вимогою від 16 квітня 2014 року загальна заборгованість станом на 19 березня 2014 року складає 80.783,66 доларів США. Проте у виконавчому написі зазначена інша сума заборгованості - 82.588,83 доларів США, а також інший період стягнення - до 02 червня 2014 року включно. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року була стягнута сума заборгованості станом на 19 березня 2014 року у сумі 804589.10 грн Фактично банк двічі стягнув заборгованість за одним і тим самим договором, про що свідчить накладення органом ДВС арешту на моє майно на суму 1.970.911,20 грн. За таких обставин не можна вважати заявлені банком вимоги безспірними.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від ЗО вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № б1-44380св18) зазначено, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що станом на час вчинення виконавчого напису був наявний в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя спір щодо стягнення заборгованості та її розміру за кредитрим договором № 0 від 29 липня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 і АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк".

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ « Укрдебт плюс» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено законне та обгрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишит без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Приватний нотаріу Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Зааоріжжя будучи наалежним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідолмленням про вручення поштового відправлення судової повістки ( т. 1 а.с. 89, 91) до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених по дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія ухвалила розглядати справу за відсутності Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Зааоріжжя, третьої особиПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю., які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при вчинені виконавчого напису нотаріусом не були порушенні вимоги законодавства при вчиненні виконавчого напису, оскільки відповідно до Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, передбачених Переліком, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував допустимими доказами безспірність заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, отже не має підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки до таких висновків суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між ОСОБА_1 і АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 59900 доларів США з розрахунку 13,5 % річних на строк з 29 липня 2008 року по 29 липня 2023 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ОСОБА_2 та АКІБ "УкрСиббанк" було укладено договір поруки № 220240 від 29 липня 2008 року відповідно до умов якого вона поручилась перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 0 від 29 липня 2008 року.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 0 від 29 липня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено догоір іпотеки від 29 липня 2008 року за умовами якого ОСОБА_1 передає в іпотеку Банку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ( т. 1 а.с. 183-184).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запаоріжжя від 05 вересня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0 відж 29 липня 2008 року, яка виникла станом на 19 березня 2014 року на загальну суму 804589.10 грн з яких: тіло кредиту-583818.38 грн, заборгованість за відсотками 220770.73 грн, стягнуто судовий збір у розмірі 3654.00 грн ( т. 1а.с. 9-12).

03 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1351 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що була предметом іпотеки згідно договору, посвідченого 29 липня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. за реєстровим № 3700, та яка належить на праві власності позивачу. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, пропоновано задовольнити вимоги ПАТ « Дельта Банк» у розмірі 98095411 грн, з яких: 584564 доларів США 48 центів заборгованість за кредитом, що згідно курсу НБУ складає 695603.36 грн, 24024 доларів США 38 центів- заборгованість за відсотками, що згідно курсу НБУ становить 285350.75 грн. Заборгованість виникла станом на 02 червня 2014 року ( т. 1 а.с. 182).

07 листопада 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), уклали договір купівлі-продажу прав вимоги №2082/К (т. 1, а.с. 50-52).

За цим договором в порядку та на умовах, визначених ним, АТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до праванаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Згідно вказаного договору, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №0 від 29 липня 2008 року.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Законом України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Згідно із статтею 87 Закону України "Про нотаріат" (у редакції чинній на момент вчинення оскаржуваного напису нотаріуса) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпунктів 2.1-2.2 пункту другого глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява також може містити іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Відповідно до пункту 2 розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку документів, для одержання виконавчого напису додаються а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України "Про нотаріат"). Разом з тим характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, хоча сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про безспірність заборгованості боржника, а тому боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Під час розгляду справ такої категорії суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур та факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, та чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил дослідження доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 300/470/17, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц.

Водночас, вирішуючи питання наявності на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису у ОСОБА_1 безспірної заборгованості перед відповідачем, суд першої інстанції не взяв до уваги, що банк надав нотаріусу лише розрахунок заборгованості, а не засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що банк надав нотаріусу всі передбачені Переліком документи, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що 28 квітня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 29 липня 2008 року, яка виникла станом на 19 березня 2014 року у розмірі 804589.10 грн, з яких: тіло кредиту 583818.38 грн, заборгованість за відсотками 220770.73 грн (т.2 а.с.111-114 ).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року у № 336/3578/14-ц) позов ПАТ « Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0 від 29 липня 2008 року, яка виникла станом на 19 березня 2014 року на загальну суму 804589.10 грн з яких: тіло кредиту-583818.38 грн, заборгованість за відсотками 220770.73 грн, стягнуто судовий збір у розмірі 3654.00 грн.

В матеріалах цієї справи міститься досудова вимога АТ « Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про сплату заборгованості, яка виникла станом на 19 березня 2014 року за кредитним договором № 0 від 29 липня 2008 року у розмірі 9035.44 доларів США, а в противному випадку Банк буде вимушений звернутися до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 19 березня 2014 року становить 80783.66 доларів США ( т. 2 а.с.115-116 ).

Отже, встановивши, що у квітні 2014 року банк направив позичальнику та поручителю повідомлення № 31.4-08/3813/14, № 31.4-08/3814/14 досудову вимогу про повернення заборгованості у розмірі 9035.44 доларів США, а в пртитвному випадку Банк звернеться до суду про дострокове повернення кредиту у загальному розмірі 80783.66 доларів США, та з таким позовом про стягннення дострокового повернення кредиту у повному обсязі Банк звернувся до суду 28 квітня 2014 року, суд першої інстанції не взяв до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18, про безпідставність нарахування банком процентів за користування кредитом після направлення такої вимоги, а тому дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість, визначена банком не була безспірною, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від ЗО вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № б1-44380св18) зазначено, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак, слід зауважити, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 29 липня 2008 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду 28 квітня 2014 року, із заявою про вчинення виконавчого напису АТ «Дельта Банк» звернувся до приватного нотаріусу Киівського міського нотаріальноого округу Ярощук В.Ю. 14 серпня 2014 року, а виконавчий напис було вчинено 03 вересня 2014 року, тобто, коли ще не був по суті вирішкний спір в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя у справі № 336/3578/14-4 про стягнення заборгованості ( його розміру) за кредитним договором № 0 від 29 липня 2008 року ( т. а.с. 186).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданого банком нотаріусу розрахунку заборгованості убачається, що ОСОБА_1 не здійснював погашення заборгованості за кредитом, зокрема сума заборгованості за кредитом становила 980954.11 грн, яка складається із: 58564 доларів США 48 центів заборгованість за кредитом, що згідно курсу НБУ складає 695603.36 грн, 24024 доларів США 38 центів- заборгованість за відсотками, що згідно курсу НБУ становить 285350.75 грн, що загалом становить 82588.83 доларів США, що не рівнозначна тій, яка була вказана банком у повідомленні, направленому боржнику в квітні 2014 року у розмірі 80783.66 доларів США, та яка була стягнена рішенням Шевченківського районного суду м. Запорівжжя від 05 вересня 2014 року.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи дійшов помилкового висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки надані АТ "Дельта Банк» нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості, яка виникла за вказаним кредитним договором, так банк надав нотаріусу лише розрахунок заборгованості, а не засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що банк надав нотаріусу всі передбачені Переліком документи, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, також суд першої інстанції не взяв до уваги, що на час вчинення виконавчого напису у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя вже був наявний спір щодо заборгованості та її розміру за кредитним договором № 0 від 29 липня 2008 року, була наявна досудова вимога від 16 квітня 2014 року загальна заборгованість станом на 19 березня 2014 року становила 80783.00 доларів США, проте у виконавчому написі зазначена інша заборгованість у розмірі 82588.83 доларів США, яка наявна станом на 02 червня 2014 року.

За викладених обставин доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , колегія суддів вважає обґрунтованими та достатніми для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню, оскільки зазначене судове рішення не можна вважати законним та обгрунтованим відповідно до положень статті 263 ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чм касаційної інситанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові втрати у вигля сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інсанції у розмірі 840 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн, а всього 2020 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 рокуу цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторії Юріївни 03 вересня 2014 року за реєстровим № 1351 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840 грн за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн, а всього 2020 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 04 лютого 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кухар С.В.