Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд міста Закарпатської області

під головуванням судді Іванова А.П.

при секретарі Боті О.І.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

22 грудня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, в якому просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , в якому у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 13.07.2012 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_4 залишилася проживати з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 . Позивач зазначила, що вона має постійне місце проживання, у якому створені всі умови для проживання, виховання, утримання та розвитку дитини, вона піклується про доньку, працевлаштована. ОСОБА_4 навчається в м. Ковелі в Закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8. З цих підстав ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 з нею за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд визначити місце проживання малолітньої дитини разом з позивачкою.

Третя особа Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області пояснень щодо позову до суду не подали.

Відповідач у судове засідання не з`явився, але надіслав на адресу суду клопотання від 12.01.2022, я кому просив суд розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не проінформували, пояснень до суду не подано.

Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с. 9) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 24 липня 2015 року уклали шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького управління юстиції Волинської області зроблено актовий запис №1003.

Із свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с. 10) видно, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , про що зроблено актовий запис №695.

Згідно з довідки №14.37/5381 від 29.10.2021 (а.с. 11), будинкової книги (а.с.16-20) видно, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з технічного паспорту (а.с. 21-23) квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 .

Згідно з довідки про склад сім`ї №38 від 09.11.2021 (а.с. 24) за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_1 , внучки ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , внук ОСОБА_10 .

Згідно з рішення №0306/3659/12 від 13 липня 2012 року (а.с. 25) шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно з довідки Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8 від 12.10.2021 року №60 (а.с. 26) ОСОБА_4 дійсно навчається в 7 класі.

Із характеристики №271 від 19.10.2021 (а.с. 27) видно, що ОСОБА_1 працює у ПрАТ «Ковельське ШБУ-63» та позитивно характеризується за місцем роботи.

Із акту обстеження умов проживання від 12.11.2021 (а.с. 28) видно, що дитина ОСОБА_4 проживає разом із бабусею, дідусем, братом і сестрою та мамою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , де для утримання і проживання дитини створені усі належні умови.

Згідно з висновку служби у справах дітей від 22.11.2021 №419-1.20 затвердженого Рішенням Ковельської міської ради № 441 від 30.11.2021 (а.с. 30) визначено доцільним визначити місце проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

У суду немає підстав вважати, що вказаний висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

Нормою ч. 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Малолітня ОСОБА_4 на час пред`явлення позову до суду досягла десяти років, її батьки мешкають окремо, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що сторони справи дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати донька (наприклад, між сторонами укладеного договір про визначення місця проживання дитини).

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 суд виходить з таких обставин.

Статтею 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Нормами ч. ч. 1, 2 ст. 161 К України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст. ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Зважаючи на вік дитини, враховуючи те, що участь малолітньої ОСОБА_4 у розгляді справи про визначення її місця проживання може негативно позначитись на її психоемоційному стані, а тому, виходячи з інтересів дитини, суд не викликав її для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішує спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визначення місця проживання їх доньки ОСОБА_4 виключно на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачкою за адресою АДРЕСА_1 створені усі умови, що необхідні для проживання та повноцінного розвитку малолітньої ОСОБА_4 . ОСОБА_1 працює, що дозволяє забезпечити їй матеріальні потреби дитини. ОСОБА_4 відвідує Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8, після розлучення батьків постійно проживає з матір`ю, в родині її батьків, разом з братом та сестрою.

Враховуючи сталі соціальні зв`язки, які склались у малолітньої ОСОБА_4 за місцем її проживання за адресою АДРЕСА_1 , її психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, до чого неминуче призведе його переїзд у випадку визначення іншого місця проживання, враховуючи висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд вважає, що визначення місця проживання доньки з матір`ю ОСОБА_1 на сьогодні максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.П. Іванов