Справа № 559/3227/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Кучина Н.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 січня 2022 року цивільна справа № 559/3227/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю передана за підсудністю до Рівненського міського суду Рівненської області.

03 лютого 2022 року цивільна справа № 559/3227/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю надійшла до Рівненського міського суду Рівненської області.

Відповідно до ст.14 ЦПК України справа була передана на розгляд судді Кучиній Н.Г.

Суд, вирішуючи питання про відкриття провадження по вищевказаній справі, прийшов до висновку, що вищевказана позовна заява підлягає направленню за підсудністю, виходячи з такого.

Постановляючи ухвалу від 05 січня 2022 року про передачу справи за підсудністю Дубенський міськрайонний суд Рівненської області керувався правилами, визначеними ст.30 та ч. 1 ст. 316 ЦПК України, згідно з якими, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, а також якщо встановлено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Так, статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі «Толстой-Милославський» (TolstoyMiloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну «передбачений законом» сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , предметом позовних вимог є встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту спільного проживання однією сім`єю.

При цьому, будь-яких інших позовних вимог, зокрема, вимог щодо правового статусу нерухомого майна або інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном, позовна заява не містить, а вимоги за вказаною позовною заявою є вимогою немайнового характеру.

Із урахуванням наведеного, суд вважає, що постановляючи ухвалу від 05 січня 2022 року про передачу справи за підсудністю Дубенський міськрайонний суд Рівненської області хибно керувався правилами, визначеними ст.30 ЦПК України, оскільки в даному випадку не підлягають застосуванню правила виключної підсудності, визначені ч.1 ст. 30 ЦПК України, оскільки позовні вимоги не передбачають вирішення судом питань про будь-які, як безпосередні, так і опосередковані, права на нерухоме майно, що входять до складу спадщини.

Також, суд вважає, що постановляючи ухвалу від 05 січня 2022 року про передачу справи за підсудністю Дубенський міськрайонний суд Рівненської області хибно керувався правилами, визначеними ч. 1 ст.316 ЦПК України, оскільки в даному випадку вбачається спір про право, у зв`язку з чим дана позовна заява подана до суду в порядку позовного, а не окремого провадження, а тому не підлягають застосуванню положення ч.1 ст. 316 ЦПК України щодо підсудності заяви за місцем проживання заявника.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню загальне правило підсудності, визначене ч.1 ст. 27 ЦПК України, згідно з яким позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до змісту позовної заяви місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 .

Правила підсудності ґрунтуються на основних засадах судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засадах цивільного судочинства, а також принципах побудови системи судів загальної юрисдикції. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя. По кожній справі, незалежно від її категорії, перше питання, яке вирішує суддя, це підсудність.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати цивільне провадження. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна цивільна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і відповідною практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених узаконодавстві України(див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до ч.2 ст.32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

В даному випадку справа передана в порушення вимог ЦПК України, тому не може бути прийнята до провадження.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю повинна розглядатися Дубенським міськрайонним судом Рівненської області.

Таким чином, справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю підлягає передачі на розгляд до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

Керуючись ч.1 ст.27, п.1 ч.1 ст.31, ст.ст.258,259,260,261,352,353,354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю передати для розгляду за підсудністю до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Рівненського апеляційного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набрала законної сили _____________ 2022 року

Суддя підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина

Дата засвідчення копії: