КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/14168/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/885/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваль О.А., та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛААС Україна» на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваль О.А., по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛААС Україна» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначив, що 05 грудня 2013 року між ним та ТОВ «КЛААС Україна» було укладено трудовий договір на невизначений термін, 08 січня 2014 року позивач був прийнятий на посаду регіонального менеджера. Наказом № 155 від 26 березня 2021 року позивача було попереджено про його можливе звільнення у зв`язку з скороченням штату. 19 травня 2021 року позивач отримав від відповідача повідомлення № 2450, в якому його було попереджено про наступне звільнення з посади менеджера зі збуту відділу збуту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 27.05.2021 року та повідомлено про відсутність на підприємстві вакантних посад для подальшого працевлаштування.

Вважав своє звільнення таким, що відбулось з порушенням вимог законодавства України, оскільки у наказі відповідача № 155 від 26 березня 2021 позивача не було попереджено про наступне вивільнення, а лише про можливе вивільнення, що вказує лише на вірогідність такого. Також у цьому наказі позивачу не було запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві та не було зазначено про відсутність вакантних посад, які могли б бути запропоновані позивачу. Зокрема була вакансія менеджера з продажів, про що відповідачем 24 березня 2021 року на сторінці в мережі Інтернет було розміщено оголошення, яку позивачу не було запропоновано, що свідчить про незаконність звільнення позивача.

Зважаючи на вищевказане, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ «КЛААС Україна» про звільнення від 27 травня 2021 року № 321 в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера зі збуту. Поновити ОСОБА_1 на посаді менеджера зі збуту. Стягнути з ТОВ «КЛААС Україна» середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з дати незаконного звільнення по дату поновлення, який на день пред`явлення позову становить 48140 гривень. Стягнути з відповідача ТОВ «КЛААС Україна» на відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію у розмірі 10000 гривень. Справу просив розглянути за відсутності позивача та його представника (т. 1 а.с. 1-9,74-82, 91).

Представник відповідача - адвокат Гудзій В.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач ТОВ «КЛААС Україна» заперечував проти доводів позовної заяви, вважав їх необґрунтованими та надуманими, а позовні вимоги безпідставними, оскільки звільнення позивача відбулось з підстав, передбачених законом, та з дотриманням установленого законом порядку. Так, 04 квітня 2018 року наказом № 135/2 змінено штатний розпис ТОВ «КЛААС Україна», зокрема виведено зі штатного розпису посади «Фахівець з регіональних продажів» та введено до штатного розпису посади «Менеджер зі збуту». Внесено відповідні зміни до облікових документів та трудових книжок працівників відповідача, зокрема позивача. 02 листопада 2020 року власником та єдиним учасником ТОВ «КЛААС Україна» - юридичною особою за законодавством Німеччини Компанією «Клаас Командітгезельшафт ауф Акціен мбХ» вирішено змінити організацію виробництва та праці у Товаристві шляхом оптимізації штатної структури Товариства, а саме шляхом скорочення чисельності та штату працівників не більше ніж на 10% (десять відсотків) від загальної кількості працівників Товариства станом на дату прийняття цього рішення не пізніше кінця першого кварталу 2021 року. Доручено директору Товариства провести усі належні та достатні дії та заходи з метою оптимізації штатної структури Товариства відповідно до цього рішення та вимог застосовного законодавства України, зокрема, але не обмежуючись, визначити посади та/або працівників, які підлягають скороченню з урахуванням їх кваліфікації та продуктивності праці, визначити працівників з переважним право на залишення на роботі з урахуванням їх кваліфікації та продуктивності праці та затвердити штатний розпис Товариства з урахуванням змін, визначених цим рішенням.

Наказом №155 від 26 березня 2021 року внесено зміни до штатного розпису ТОВ «КЛААС Україна» з 27 травня 2021 року, скорочено одну штатну одиницю менеджера зі збуту відділу збуту та попереджено ОСОБА_1 про його вивільнення у зв`язку з скороченням штату. 19 травня 2021 року відповідач повторно попередив позивача про його звільнення 27 травня 2021 року та повідомив про відсутність на підприємстві вакантних посад для подальшого працевлаштування. У зв`язку із відсутністю у відповідача станом на 27 травня 2021 року вакантних посад, які б могли бути запропоновані Позивачу для подальшого працевлаштування, наказом Відповідача № 321 від 27.05.2021 року (з урахуванням встановленого ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України двомісячного строку) позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату, позивач отримав оригінал трудової книжки, довідку про доходи за останні 6 місяців, довідку про доходи за останні 12 місяців, розрахунок при звільненні, розрахунковий листок по нарахуванню та виплаті заробітної плати.

Також відповідач вважав, що заявлені позивачем вимоги про стягнення грошової компенсації моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження моральної шкоди(т. 1 а.с. 111-121).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «КЛААС Україна» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення (т. 1 а.с. 145-151).

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року заяву представника відповідача про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЛААС Україна» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. (т. 1 а.с. 184-186).

Не погодившись з рішенням суду, 19 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Громова М.Є. звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову. На обґрунтування скарги апелянтом зазначено, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так висновок про належне повідомлення працівника про його наступне вивільнення саме 26 березня 2021 року є помилковим, оскільки в цьому наказаі зазначалось про можливе вивільнення у зв`язку із скороченням штату, а відповідач не виконав обов`язку працевлаштування позивача, зокрема не запропонував вакантні посади (т. 1 а.с. 188-201).

Представник ТОВ «КЛААС Україна» - адвокат Ситий В.О. подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача та просив рішення районного суду про відмову в позові залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення (т. 1 а.с. 239-241).

Не погодившись з додатковим рішенням районного суду, 03 грудня 2021 року представник ТОВ «КЛААС Україна» - адвокат Ситий В.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просив скасувати додаткове рішення в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 158 594,80 грн. і ухвалити нове судове рішення про стягнення цих витрат на правничу допомогу із позивача. На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на надані представником відповідача докази понесених витрат на правничу допомогу, розглянута судом справа є складною, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини. Крім того, позивач та його представник не подавали клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та не довели їх неспівмірність, а тому районний суд дійшов помилкового висновку про часткове стягнення цих витрат (т. 1 а.с. 207-224).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Громов С.М. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, представник відповідача - адвокат Гудій В.В. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ТОВ «Клаас Україна» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера зі збуту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є законним.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КЛААС Україна» був укладений трудовий договір на невизначений термін, зі змінами і доповненнями, згідно з яким позивач мав вийти на роботу до відповідача 01 січня 2014 року (т. 1 а.с. 15-32, 34-42).

08 січня 2014 року ТОВ «КЛААС Україна» було видано наказ № 6 про прийняття ОСОБА_1 на посаду регіонального менеджера (т. 1 а.с. 33, 102).

Згідно наказу № 135/2 від 04 квітня 2018 року змінено штатний розпис ТОВ «КЛААС Україна», зокрема виведено зі штатного розпису посади «Фахівець з регіональних продажів» та введено до штатного розпису посади «Менеджер зі збуту». Внесено відповідні зміни до облікових документів та трудових книжок працівників відповідача, зокрема і позивача (т. 1 а.с. 122).

02 листопада 2020 року ТОВ «КЛААС Україна» вирішено змінити організацію виробництва та праці у Товаристві шляхом оптимізації штатної структури Товариства, а саме шляхом скорочення чисельності та штату працівників не більше ніж на 10% (десять відсотків) від загальної кількості працівників Товариства, у зв`язку з чим доручено директору Товариства провести усі належні та достатні дії та заходи з метою оптимізації штатної структури Товариства відповідно до цього рішення та вимог застосовного законодавства України, зокрема, але не обмежуючись, визначити посади та/або працівників, які підлягають скороченню з урахуванням їх кваліфікації та продуктивності праці, визначити працівників з переважним право на залишення на роботі з урахуванням їх кваліфікації та продуктивності праці та затвердити штатний розпис Товариства з урахуванням змін, визначених цим рішенням (т. 1 а.с. 123-124).

05 листопада 2020 року наказом №758 ТОВ «КЛААС Україна» створено комісію, якій доручено провести оцінку рівня кваліфікації і продуктивності праці працівників Товариства з метою виявлення працівників із переважним правом на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у наступних структурних підрозділах Товариства: Відділ адміністрації, Відділ логістики, Відділу збуту Департаменту збуту та маркетингу, Відділ розвитку ринків збуту Департаменту збуту та маркетингу.

Згідно зазначеного наказу Голова Комісії не пізніше 30 січня 2021 року зобов`язувався надати Директору Товариства результати оцінки рівня кваліфікації і продуктивності праці працівників Товариства у визначених структурних підрозділах Товариства та рекомендації щодо скорочення посад та/або працівників у наступних орієнтовних обсягах: Відділ адміністрації - 1 посада фінансового директора, Відділ логістики - 1 посада менеджера з логістики, Відділ збуту Департаменту збуту та маркетингу - 1 посада менеджера зі збуту, Відділ розвитку ринків збуту Департаменту збуту та маркетингу - 1 посада менеджера по роботі з продуктом (т. 1 а.с. 125).

26 березня 2021 року директор ТОВ «КЛААС Україна» видав наказ № 155, в якому зазначив, що у зв`язку з довготривалими негативними наслідками карантинних обмежень, встановлених на всій території України, внести зміни до штатного розпису ТОВ «КЛААС Україна» з 27 травня 2021 року, скоротивши одну штатну одиницю менеджер зі збуту відділу збуту, та попередити ОСОБА_1 , який обіймав цю посаду, про можливе його вивільнення у зв`язку із скороченням штату. З цим наказом ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис (т. 1 а.с. 126).

26 березня 2021 року було видано попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що посада, яку він займає, підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників. В попередженні про наступне вивільнення ТОВ «КЛААС Україна» зазначено, що на день попередження в ТОВ «КЛААС Україна» відсутня інша робота (вакансії) за професією та спеціальністю, яку міг би виконувати ОСОБА_1 . Також у попередженні зазначено, що в зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників ОСОБА_1 буде звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України 27 травня 2021 року (але не раніше спливу 2-місячного строку з дня отримання цього попередження) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. При цьому застережено, що у випадку появи відповідної роботи (вакантної посади), така робота (вакансія) буде запропонована ОСОБА_1 у відповідності до чинного трудового законодавства (т. 1 а.с. 127).

Відповідно до Акту від 26 березня 2021 року складеному працівниками ТОВ «КЛААС Україна», ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом ТОВ «КЛААС Україна» № 155 від 26.03.2021 року "Про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розкладу товариства" та вручено попередження в письмовій формі про те, що 27 травня 2021 року посада "менеджера зі збуту", яку він займає підлягає скороченню відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України і те, що з 27 травня 2021 року його буде звільнено відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 128).

Наказом ТОВ «КЛААС Україна» № 321 від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України), у зв`язку із відсутністю на підприємстві станом на 27 травня 2021 року вакантних посад, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування (т. 1 а.с. 130).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Порядок вивільнення працівників, закріплений КЗпП України, включає наступні вимоги, які повинні бути дотримано роботодавцем: строк попередження про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці до вивільнення) (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України); врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України); пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України); отримання згоди профспілкового комітету, членом якого є працівник (ст. 43); у разі, якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення». Власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України у пункті 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

За наданими відповідачем доказами вбачається, що за наказом від 26 березня 2021 року наказ № 155 було внесено зміни до штатного розпису ТОВ «КЛААС Україна» з 27 травня 2021 року, виключено зі штатного розпису (скорочено) одну штатну одиницю менеджер зі збуту відділу збуту та попереджено ОСОБА_1 , який обіймав цю посаду, про його вивільнення у зв`язку із скороченням штату. З цим наказом ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис (т. 1 а.с. 126).

Згідно витягу з протоколу засідання комісії від 11 січня 2021 року на позиції «Менеджер зі збуту» відділу збуту працювало 6 працівників. Відповідно до встановленого комісією, продуктивність праці менеджерів зі збуту розрахована у відсотках, зокрема: Менеджер зі збуту ОСОБА_2 - 119,20 %; Менеджер зі збуту ОСОБА_3 - 110,40 %; Менеджер зі збуту ОСОБА_4 - 113,00%; Менеджер зі збуту ОСОБА_5 - 104,40%; Менеджер зі збуту ОСОБА_6 - 110,70 %; Менеджер зі збуту ОСОБА_1 - 76,00%. Комісія ТОВ «КЛААС Україна» дійшла висновку рекомендувати скорочення посади, яку обіймав позивач ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 135-136).

Суд першої інстанції перевіривши обставини справи, правильно встановив, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, про що свідчать докази по справі, з яких вбачається, що було виключено зі штату посаду позивача.

Враховуючи вказане, колегія суддів погодилася з висновком суду, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників.

Попередження про наступне вивільнення від 26 березня 2021 року було повідомлено ОСОБА_1 , з цим наказом він був ознайомлений 26 березня 2021 року під особистий підпис, а звільнено позивача наказом від 27 травня 2021 року № 321 відбулось з 27 травня 2021 року, тобто попередження відбулось за два місця до звільнення.

Оскільки відповідач не мав вакантних посад, відсутні і підстави для висновку про порушення відповідачем обов`язку працевлаштування.

Так, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З аналізу норми ст. 42 КЗпП України вбачається, що переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. Тому, коли певну посаду займала одна особа і ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.

Враховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для висновку, що відповідач мав залишити позивача на роботі, оскільки переважне право можна було б реалізувати за наявності аналогічної посади, яка не підлягала б скороченню, а така у штатному розписі відсутня.

За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Поряд з цим до районного суду не надано будь-яких доказів створення профспілки на підприємстві відповідача та (або) членства позивача у такої профспіці і таких доводів позовна заява і апеляційна скарга не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідачем було порушено процедуру звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП.

Частиною 3 ст. 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною 2 ст. 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Отже, питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, відносяться до виключної компетенції власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

11 жовтня 2021 року представник відповідача подав суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь ТОВ «КЛААС Україна» понесених витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 168 594 грн. 80 коп.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Громов С.М. заявив про необґрунтованість і не співмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 168 594,80 грн., що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання.

В матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа «Судова повістка про виклик» із зазначенням дати судового розгляду на електронну адресу ТОВ «КЛААС Україна», проте на електронну адресу представника позивача - адвоката Громова С.М. була надіслана «Повістка (пуста)», що підтверджується довідками суду. Повідомлень ОСОБА_1 про надходження заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення матеріали справи не містять (т. 1 а.с. 177-180).

З цих підстав, суд апеляційної інстанції визнав поважними причини неподання клопотання позивача та його представника про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в районному суді і прийняв до уваги такі доводи на стадії апеляційного розгляду.

На підтвердження відшкодування витрат на правничу допомогу відповідачем надано копію Договору про надання правової допомоги від 10 вересня 2021 року, Умови надання юридичних послуг, завдання щодо надання правової допомоги, рахунок від 06 жовтня 2021 року, Акт здачі-прийняття виконаних робіт від 06 жовтня 2021 року, платіжне доручення від 08 жовтня 2021 року, повноваження адвоката Ситого В.О. та Гудій В.В., накази про переведення (т. 1 а.с. 153-174).

За змістом Акту виконаних робіт від 06 жовтня 2021 року вбачається, що адвокат Ситий В.О. здійснював представництво під час ознайомлення з матеріалами справи - 2.2 год., опрацювання матеріалів справи та підготовка відзиву - 4.9 год, опрацювання матеріалів справи та підготовка відзиву - 3.2 год. Адвокат Гудій В.В. здійснювала дії, зокрема, опрацювання документів наданих клієнтом - 0.4 год, опрацювання доказової бази - 2.1 год, внесення змін, доповнень до проекту відзиву - 4.5 год., опрацювання штатних розписів - 0,7 год., пошук і опрацювання правової позиції Верховного Суду у справах щодо звільнення працівників за скороченням чисельності та штату - 1,5 год., підготовка клопотаннь - 0,6 год. і 1,5 год., опрацювання матеріалів справи та підготовка заміток - 1.1 год., представництво інтересів в суді - 0,5 год. і 1,9 год. При цьому вказана тарифікація робочого часу - 210/240 євро/год. (т. 1 а.с. 165-166).

Перевіривши доводи сторін, суд апеляційної інстанції зауважив, що зазначені в Акті як виконані представниками відповідача роботи і надані послуги правничої допомоги мають суттєвий обсяг часу і повторення без аргументації необхідності надання такої, зокрема: ознайомлення з матеріалами справи - 2.2 год., опрацювання матеріалів справи та підготовка відзиву - 4.9 год, опрацювання матеріалів справи та підготовка відзиву - 3.2 год., опрацювання документів наданих клієнтом - 0.4 год, опрацювання доказової бази - 2.1 год, внесення змін, доповнень до проекту відзиву - 4.5 год., опрацювання штатних розписів - 0,7 год. При цьому, разом із відзивом представником відповідача були надані необхідні документи, які підтверджуються дотримання законності відповідачем під час процедури звільнення позивача з роботи за скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

Крім того, відсутня і належна аргументація необхідності опрацювання правової позиції Верховного Суду у справах щодо звільнення працівників за скороченням чисельності та штату, приймаючі до уваги високий професійний рівень вищевказаних двох адвокатів Адвокатського об`єднання "Юридична фірма "ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ" та незмінність правової позиції Верховного Суду України та Верховного Суду у зазначеній категорії трудових спорів (звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України) протягом останніх двадцяти років.

Справу розглянуто районним судом 06 жовтня 2021 року з 11 год 52хв. до 13 год. 07 хв. (1 год. 15 хвилин) під час розгляду брала участь представник відповідача - адвокат Гудій В.В. (т. 1 а.с. 142).

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 зазначив, що на час розгляду справи судом працевлаштований та має заробіток.

З урахуванням наведеного, критеріїв визначення та розподілу судових витрат (їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи)суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що із позивача на користь відповідача підлягають стягненню 25 000 грн. витрат на правничу допомогу.

При цьому, на думку апеляційного суду, домовленість ТОВ «КЛААС Україна» та адвокатського об`єднання щодо розміру оплати витрат на правничу допомогу за ведення справи (близько 5500 євро, виходячи із тарифікації робочого часу - 210/240 євро/год., що складає еквівалент 168 594 грн. 80 коп.) не може створювати для позивача, який оспорював законність звільнення з роботи, обов`язку відшкодувати понесені витрати саме в заявленому відповідачем розмірі.

Оскаржуване додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року підлягає зміні, сума стягуваних із позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу підлягає збільшенню з 10 000 грн. до 25 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати в суді апеляційної інстанції не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст.ст. 375, 376, 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛААС Україна» - задовольнити частково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року - змінити, стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «КЛААС Україна» (03134, м. Київ, вул.. Пшенична, 9) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 04 лютого 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова