Номер провадження по справі 2/387/45/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року смт Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстера І.П.

за участю секретаря судового засідання Косюг І.В.

позивачки ОСОБА_1

представника служби у справах дітей Яценко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Добровеличківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Свій позов позивачка мотивує тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу 31.03.2020. У зазначеному будинку зареєстровані ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_4 , 2012 року народження. Дозволу на вселення та реєстрацію відповідача , який не є членом її сім`ї та не відноситься до кола осіб, які разом проживають з власником і не ведуть спільне господарство, не надавала. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2021 ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком. З липня 2018 року ОСОБА_2 в будинку не проживає, але добровільно знятись з реєстрації не бажає. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.08.2021 ОСОБА_2 проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . Оскільки спірне житлове приміщення не є місцем проживання матері неповнолітнього, воно є аварійним та непридатним для проживання, що підтверджується актом обстеження, тому є підстави вважати, що малолітній ОСОБА_2 втратив право на користування житлом, що спонукало ОСОБА_1 звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити. Також зазначила, що 31.03.2020 вона від чоловіка успадкувала будинок АДРЕСА_1 . Будинок на даний час не придатний до проживання та у ньому ніхто не проживає. Відповідач проживає з матір`ю в іншому будинку та не є родичем або членом її сім`ї. На даний час вона не може продати будинок, так як у ньому прописаний малолітній ОСОБА_2 .

Представник служби у справах дітей позовні вимоги підтримує та зазначає, що на підставі ухвали суду вона у складі комісії виходила за місцем проживання ОСОБА_2 та з`ясувалося, що він разом із матір`ю проживає по АДРЕСА_2 де має власну кімнату та забезпечений усім необхідним. Мати ОСОБА_2 заперечувала щодо виписки сина з будинку так як ця обставина вплине на розмір оплати за навчання в школі так як він не буде прописаний на території смтДобровеличківки. Водночас будинок за АДРЕСА_1 не придатний для проживання, що підтверджується відповідним актом від 07 жовтня 2021 року. У зв`язку із цим комісія виконавчого комітету Добровеличківської сільської ради за запрошенням ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 прийняли рішення про надання згоди на визнання таким, що ОСОБА_2 втратив право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Процесуальні дії

Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19.10.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

ІІ. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу Кіровоградської області Науменком Ф.С., зареєстровано в реєстрі за № 205, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна після смерті ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_1 . Спадщина, на яке видано це свідоцтво, складається з житлового будинку під АДРЕСА_1 (а.с.8).

Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2020 індексний номер 205725456 встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15). Також в судове засідання для огляду надана домова книга та технічний паспорт будинку де власниками був зазначений ОСОБА_7 .

Згідно з рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2021 ЄУН № 387/1055/20 номер провадження 2/387/54/21, визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Судове рішення набрало законної сили 04.10.2021 ( а.с.4-7).

Зі змісту довідки № 1763 від 05.10.2021, виданої відділом "ЦНАП" Виконавчого органу-Добровеличківської селищної ради - Апарату ради Кіровоградської області, встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до облікової картки картотеки реєстраційного обліку Добровеличківської селищної ради значаться зареєстрованими: ОСОБА_4 , 2012 року народження, ОСОБА_1 , 1957 року народження ( а.с. 10).

Відповідно до акту про не проживання особи від 09.11.2020, засвідченого депутатом Добровеличківської селищної ради Бойко Т.П. встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають з липня 2018 по теперішній час (а.с.13).

Відповідно до акту обстеження умов проживання органу опіки і піклування від 16.06.2021, ОСОБА_4 , що проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 має власну кімнату, яка облаштовану за уподобанням дитини та хлопчик забезпечений усім необхідним ( а.с. 11).

Згідно з актом виїзної комісії від 07.10.2021 Добровеличківської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області встановлено, що було проведено зовнішній огляд ( обстеження) житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Висновок комісії: будинок знаходиться в аварійному стані і не є придатним для проживання ( а.с. 14).

Відповідно до рішення Добровеличківської селищної ради від 08.07.2021 №103, згідно з яким Добровеличківська селищна рада як орган опіки та піклування надає згоду на визнання малолітнього ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням АДРЕСА_1 ( а.с. 9).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно до ч.ч.2, 3 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно з ст. 163 ЖК УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Верховний Суд у своєму рішенні від 23.07.2018, справа № 754/15850/15-ц зазначив, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Така ж норма закріплена і в абз.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207.

Верховний суд України у справі від 16.11.2016 року № 6-709цс16, предметом розгляду якої було (визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації), дійшов висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, такий висновок міститься у рішенні Верховного суду України, від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а.

Суд з`ясував, що відповідач малолітній ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за даною адресою більше двох років, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області, рішенням виконавчого комітету Добровеличківської селищної ради №103 від 08.07.2021, актом про не проживання особи від 07.10.2021, а встановлено факт проживання відповідача разом із матір`ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . В той же час реєстрація місця проживання відповідача створює перешкоди позивачці у реалізації права власності на житловий будинок, що проявляється в неможливості його продати. При цьому доказів того, що відповідач являється членом сім`ї позивачки в матеріалах справи відсутні. Крім того позивачка сама зазначає, що відповідач не є родичем та членом її сім`ї.

Суд вирішуючи спір у справі зазначає, принцип 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Суд встановив, що власником будинку є позивачка ОСОБА_1 , будинок не придатний для проживання, що підтверджується актом виїзної комісії від 07.10.2021 та актом огляду пошкодженого нерухомого майна суб`єкта оціночної діяльності від 17 серпня 2018 року, а саме у будинку по АДРЕСА_1 : пошкоджені вхідні двері у веранду, пошкоджено оздоблення приміщення веранди, пошкоджено оздоблення приміщення коридору, пошкоджено електроприбори освітлення приміщення коридору (обрив приборів і електропроводки), пошкоджено оздоблення приміщення кухні, демонтовані і відсутні філенчаті міжкімнатні двері з коробкою, пошкоджено електроприбори освітлення приміщення кухні (обрив приборів і електропроводки), пошкоджено плиту пічного опалення та груби (пошкоджена цегляна кладка, чавунне варочне покриття, дверки плити демонтовані і відсутні, пошкоджене облицювання груби), пошкоджено оздоблення приміщення житлової кімнати 12,9 м./2 на плані 1-6, демонтовані і відсутні філенчаті міжкімнатні двері з коробкою, пошкоджено електроприбори освітлення приміщення житлової кімнати (обрив приборів і електропроводки), пошкоджено оздоблення приміщення житлової кімнати 8,6 м./2 на плані 1-5 (зрив обклеювання шпалерами, забруднення оздоблення стін та віконних отворів), демонтовані і відсутні філенчаті міжкімнатні двері з коробкою, пошкоджено електроприбори освітлення приміщення житлової кімнати (обрив приборів і електропроводки), зміна цільового призначення приміщення комори 2,8 м./2 на плані 1-3 на приміщення санвузла, демонтовані і відсутні філенчаті міжкімнатні двері з коробкою, демонтоване і відсутнє вікно з коробкою; демонтована деревинно-дощана підлога; пошкоджено оздоблення приміщення кімнати; пошкоджено електроприбори освітлення приміщення кімнати. Крім того суду не надано доказів наявності судових спорів між сторонами щодо нерухомості, яка є предметом спору.

Аналізуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Враховуючи те, що всі докази, які наявні у справі підтверджують факт відсутності відповідача понад два роки, а також враховуючи, що будинок не придатний для проживання за адресою: АДРЕСА_1 та відповідач не є членом сім`ї позивачки, а також не має родинних зв`язків, наявність згоди органу опіки і піклування про втрату права користування жилим приміщенням ОСОБА_2 , а тому суд дійшов до висновку, що відповідач порушує право власності позивачки водночас порушення права на житло малолітнього ОСОБА_2 судом не встановлено, так як спірний будинок не має належних умов для повноцінного проживання дітей, а відповідач постійно проживає за іншою адресою разом із матір`ю. Отже суд дійшов до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за вказаною у позові адресою.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з законного представника відповідача ОСОБА_3 у розмірі 908,00 гривень.

На підставі ст.ст. 41, 47, 55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 389, 391 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.ст.71,72 ЖК УРСР, ст. ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 2, 13, 81, 141, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги задовольнити .

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Саврасово Лукояновського району Горьковської області, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_4 , 2012 року народження, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній;

законний представник малолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка села Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області, жителька АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Добровеличківська селищна рада Кіровоградської області, 27000, смт Добровеличківка, Кіровоградська область, вулиця Шевченка ,132, .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І.П.