Справа № 243/5597/21
Провадження № 2/243/115/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2022 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

при секретарі Бочаровій М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , згідно заяви № б/н від 27.08.2015 року, отримала кредит у розмірі 6300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором та угодою, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує та станом на 11.05.2021 року має заборгованість у сумі 12708,33 грн., з яких: 4182,63 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3473,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5506,56 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Представник позивача Лещенко Д.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала у повному обсязі.

Суд, заслухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

27.08.2015 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку і отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту із погашенням заборгованості за кредитом та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на строк, визначених «Умовами та правилами надання банківських послуг» (а.с. 16)

Згідно довідки про зміну умов та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , найбільший розмір кредитного ліміту, що надавався відповідачці, складав 6300 грн.(а.с. 15)

З довідки АТ КБ « Приватбанк» вбачаться, що за вищевказаним договором б/н ОСОБА_1 видавалися карки 27.08.2015 року, 07.10.2017 року з терміном дії до жовтня 2021 року.(а.с. 14)

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, на обґрунтування заявлених позовних вимог, надає розрахунок заборгованості, згідно якого, станом на 11.05.2021 року заборгованість відповідача складає 12708,33 грн., яка складається з:

4182,63 грн. - заборгованість за тілом кредиту,

3473,28 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом,

5506,56 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Відповідно до чинного цивільного законодавства кредитний договір набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов /ч.1 ст. 638 ЦК України/ та істотними умовами кредитного договору є предмет, строк повернення та його ціна /розмір процентів/.

Відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК).

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак з такими посиланнями позивача суд не може погодитись з наступних підстав.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої, - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, не зважаючи на вжиті судом заходи щодо витребування у позивача ухвалою суду від 10.08.2021 року відповідної інформації, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 27.08.2015 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами і проценти за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За аналогічних підстав суд не приймає до уваги посилання відповідача на внутрішні нормативні документи Банку, щодо затвердження тарифів, умов надання послуг та ін.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, строку позовної давності та строків повернення грошей, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак, слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафів.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в Постанові від 03 липня 2019 року, які є обов`язковими для виконання, оскільки відповідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що за кредитним договором № б/н від 27.08.2015 року ОСОБА_1 у період з 27.08.2015 року по 26.04.2021 року (в межах заявлених позовних вимог) мала зобов`язання перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо сплати суми тіла кредиту, максимальний розмір якого не перевищував 6300 грн.

Так, зі змісту виписки з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що за період з 27.08.2015 року по 26.04.2021 року остання використала кредитний ліміт на загальну суму 12253, 57 грн.

Суд вважає, що при вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, слід враховувати суми фактично сплачених останньою коштів за кредитом, а також суми пені та комісії, що були безпідставно нараховані Банком, але погашалися за рахунок коштів, що сплачувалися відповідачкою.

Так, з вказаної виписки вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 систематично виконувала зобов`язання за договором шляхом внесення коштів, загальний розмір яких, за період з 27.08.2015 року по 26.04.2021 року складає 47 745, 78 грн.

За вказаних обставин суд набуває висновку про повне виконання відповідачкою своїх зобов`язань перед Банком за договором та визнає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним покласти судові витрати на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 10, 12 , 13, 81, 141, 211, 213, 246, 247, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 524, 530, 553, 554, 610-625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков