Справа № 149/2586/21
Провадження № 22-ц/801/127/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Робак М. В. в залі суду в місті Хмільнику Вінницької області за відсутності сторін,

у цивільній справі № 149/2586/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.11.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» (далі - ТОВ ФК «Інкасо Фінанс») та відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до якого остання отримала кошти в сумі 3 500,00 грн шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, терміном користування 20 діб, тобто до 08.12.2020 включно. За користування кредитними коштами встановлено плату в розмірі 1,95% за кожен день користування кредитом, а у разі неповернення кредиту - 3,9% за кожний день користування кредитом до моменту фактичного повернення коштів. 08.12.2020 строк платежу по договору закінчився, однак відповідач зобов`язання не виконала.

23.06.2020 між ТОВ ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги №23-06/20 у тому числі і за договором укладеним з ОСОБА_1 . Згідно з розрахунком позивача борг відповідача становить 32 090,53 грн, з яких 2 933,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту), 28 939, 91 грн - заборгованість за відсотками, 217,62 грн - інфляційні збитки за користування грошовими коштами згідно з ст. 625 ЦК України, який позивач просить стягнути на його користь. Крім того, позивач здійснив витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн та сплатив судовий збір в сумі 2 270 грн, які також просить стягнути з відповідача.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення його прав щодо повернення кредитних коштів, що є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З таким рішенням не погодився позивач ТОВ «Вердикт Капітал» та 01 грудня 2021 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до Договору відступлення права вимоги №23-06/20 від 23 червня 2020 року та Реєстру боржників № 4 від 06 квітня 2021 (Додаток №1) до позивача перейшло від ТОВ ФК «Інкасо Фінанс» право вимоги до відповідача по Договору позики № -21311 «Проста позика» від 18 листопада 2020 року. Звертає увагу, що кредитний портфель, зазначений в Акті приймання-передачі Реєстру боржників № 4 від 06 квітня 2021 (Додаток №2), а саме Реєстр боржників був підписаний 06 квітня 2021 року, тому, право грошової вимоги до відповідача набуте 06 квітня 2021 року, а не в день укладення Договору відступлення права вимоги №23-06/20 від 23 червня 2020 року (п. 6.2.3 цього Договору). Із вищезазначеного можна зробити висновок, що судом не досліджувався зазначений Договір відступлення права вимоги, його умови, у зв`язку із чим зроблені передчасні висновки і як результат судом невірно визначено дату набутого права грошової вимоги до відповідача. Зазначає, що обставину отримання кредитних коштів відповідач визнає, яка судом під сумнів не ставилась. Вказує на те, що Додаток № 1 до Договору позики передбачає нарахування відсотків до фактичної дати повернення кредиту (умови «Базові» - 3,9%), а тому, в розумінні Договору позики та Додатку №1 до цього Договору та із врахуванням обставин справи, дата повернення кредиту не обумовлена лише датою 08.12.2020, а продовжується на строк до повного погашення кредиту із нарахуванням відсоткової ставки на рівні 3,9%. Тобто, сторонами договору було передбачено нарахування відсотків після 08.12.2020 за відсотковою ставкою 3,9%. Відповідач після укладеного договору не звертався із заявами про розірвання кредитного договору, зміну та інше, а тому погодився із відповідними умовами. В даному випадку, не має місця твердження відповідача про нарахування відсотків після закінчення дії договору.

Від відповідача ОСОБА_1 20 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал», у якому вона наголошує на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Зазначає, що позивач не набув та не міг набути прав вимоги за Договором позики № -21311 від 18 листопада 2020 року на підставі Договору відступлення права вимоги №23-06/20 від 23 червня 2020 року, оскільки на момент його укладення в неї не існувало будь-яких зобов`язань перед ТОВ ФК «Інкасо Фінанс», так як вказаний Договір позики з останнім вона уклала лише 18 листопада 2020 року. Також вказує про невірний розмір нарахованої відповідачем заборгованості, оскільки борг по сплаті кредиту складає 1 124,0 грн, а не 32 090,53 грн, як зазначено в позові. Звертає увагу, що позивач не мав права здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом після 08.12.2020, оскільки Договором позики не передбачено право позивача здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування. Крім того, з розрахунку позивача не вбачається, що він врахував суми сплачених нею коштів в рахунок боргу, які вона сплачувала в період з 08.12.2020 по 29.12.2020. що підтверджується розрахунком ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс».

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України.

30 грудня 2021 року позивач ТОВ «Вердикт Капітал» засобами поштового зв`язку надіслав відповідь на відзив ОСОБА_1 , в якому зазначив, що позиція боржника з приводу нібито відсутності права грошової вимоги до відповідача ґрунтується на формальній аргументації, яка підкріплена оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, яким в свою чергу не встановлювались умови договору відступлення права вимоги № 23/06-20. Звертає увагу, що відповідач не надав суду жодного доказу, яким би підтверджувався факт відсутності у нього заборгованості: факт повернення тіла кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та сплати пені за порушення строків повернення кредиту.

11 січня 2022 року відповідач ОСОБА_1 направила свої заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, до яких додала копію розрахунку ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», просить апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року без змін.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов до наступних висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

У справі встановлено, що 18 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №-21311 на підставі якого шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача було перераховано позивачем 3 500 грн, строком користування 20 діб, тобто до 08.12.2020 включно. Позичальник зобов`язувався здійснити повернення суми кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом одноразовим платежем в розмір 4 860 грн шляхом зарахування власних коштів на рахунок товариства не пізніше 08.12.2020 (а.с.8-23).

23.06.2020 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №23-06/20, згідно з якого новому кредитору відступлено право вимоги до боржників за договорами позики (а.с.41-48).

За наданими позивачем розрахунками заборгованість відповідача за кредитним договором від 18.11.2020 становить 32 090,53 грн (а.с.24-31).

Отже з матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами факт отримання відповідачем кредиту на підставі договору позики від 18.11.2020 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс». Також відповідачем визнається обставина не виконання нею обов`язку по погашенню заборгованості в повному обсязі, оскільки остання зазначає, що її борг становить 1 124,00 грн і саме з цієї суми розраховує інфляційні втрати.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 23.06.2020 боргові зобов`язання по договору позики від 18.11.2020 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Отже включення ОСОБА_1 до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 23.06.2020 року є безпідставним. Належних доказів, які б свідчили, що до позивача перейшло право вимоги за договором позики від 18.11.2020, останнім не надано.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом(частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

За загальним правилом, встановленим у ст. 514 ЦКУ, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Проте, на момент укладення Договору відступлення прав вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020 у відповідача ОСОБА_1 не існувало будь-яких зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», оскільки Договір позики № -21311 був укладений лише 18 листопада 2020 року.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не досліджувався Договір про відступлення права вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020, його умови, у зв`язку із чим зроблені передчасні висновки. Судом невірно визначено дату набутого права грошової вимоги до відповідача, у зв`язку з чим представник позивача додає нові докази на підтвердження цієї обставини.

Проте, відповідно до статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, зокрема, про витребування доказів.

Доведення позивачем набуття права первісного кредитора у зобов`язанні є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Надані позивачем додаткові докази створені в ході діяльності товариства і зберігаються у нього, а відтак будь-які об`єктивні причини їх неподання суду першої інстанції відсутні.

Представник позивача був обізнаний із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до позовної заяви представником позивача додано докази, які він вважав за необхідне надати суду, а відтак як позивач був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні в нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог, а не очікувати, коли йому буде відмовлено у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові докази і долучати їх до апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції повно й всебічно дослідивши ті докази, які були додані до позовної заяви, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і постановив законне рішення.

Оскільки позивачем не доведено, що до нього перейшло право вимоги первісного кредитора у зобов`язанні, яке виникло з зазначеного договору позики, в суду немає підстав з`ясовувати обсяг та обґрунтованість заборгованості за ним.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун