Справа №467/1180/20 Головуючий суду першої інстанції - Кологрива Т. М.
Провадження №22-ц/812/205/22 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В. М.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2021 року, ухвалене о 10 год 26 хв під головуванням судді Кологриви Т. М. в приміщенні суду у смт Арбузинка Миколаївської області, повний текст якого складено 24 листопада 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Арбузинської селищної ради Миколаївської області про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем та встановлення факту прийняття спадщини,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подав до суду вищезазначений позов до Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, який обґрунтовував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що він є її спадкоємцем, оскільки з квітня 1991 року по день своєї смерті ОСОБА_3 проживала у будинку його родини по АДРЕСА_1 як член його сім`ї, була пов`язана з ним спільним побутом, у зв`язку з чим вони мали взаємні права та обов`язки.

Посилаючись на те, що нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач просив встановити факт його постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 та встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості відповідача правонаступника Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області Арбузинську селищну раду, а також в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що ОСОБА_3 з 2004 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом із нею та її чоловіком ОСОБА_4 , який доводився померлій племінником, у м. Баштанка Миколаївської області.

Відповідач Арбузинська селищна рада Миколаївської області також проти задоволення позову заперечувала у зв`язку з його недоведеністю належними доказами.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою скаргу, позивач вказував, що ним надано докази, які є достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем. А тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому нею наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Сторони та їх представники в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Позивач подав до суду за допомогою електронної пошти заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з наявністю у нього захворювання на коронавірусну інфекцію, яке не дозволяє йому прибути у судове засідання. Доказів вказаного до заяви додано не було.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки відповідно до вимог ст.372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Доказів поважності неявки у судове засідання представлено не було. Наявність заяви, яка не підтверджена медичним висновком, не є достатнім доказом.

До того ж ОСОБА_1 надав адвокату Санніковій Н. Г. повноваження представляти його інтереси у апеляційному суді, про що свідчить ордер від 14.12.2020. Проте, вказаний представник до суду апеляційної інстанції також не з`явився без зазначення причин відсутності.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, зазначав, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності сторони спору.

Всі доводи щодо незаконності і необґрунтованості рішення суду першої інстанції, міркування відносно обставин, що підлягають встановленню, доказів, які підлягають дослідженню та оцінці були викладені позивачем в апеляційній скарзі.

Отже, за вказаних обставин неявка позивача у судове засідання при належному його повідомленні про дату, час і місце розгляду справи та відсутності належного підтвердження поважності неявки до суду апеляційної інстанції, є підставою для розгляду справи за його відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області померла ОСОБА_3 , у зв`язку з чим 04 січня 2005 року Виконкомом Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області видано свідоцтво про смерть.

За відомостями погосподарської книги №8 Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області т а довідки цієї сільської ради від 21.09.2020 №224 ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_5 , яка у 2003 році виїхала на проживання до АДРЕСА_1 (а.с.17-19).

За даними Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 07.12.2020 спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася (а.с.33).

Згідно з рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12.05.2011 визнано відумерлою спадщину ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки площею 7,08 га, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-МК №019200 (а.с.50).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Новоселівської сільської ради від 26.01.2010 №31, яка була подана на обґрунтування позову позивачем, ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_3 , яка з квітня 1991 року проживала по АДРЕСА_2 . У січні 2005 року ОСОБА_1 здійснив поховання ОСОБА_3 (а.с.12).

Згідно з поясненнями позивача у суді першої інстанції спадкодавець ОСОБА_3 проживала у с.Новоселівка навпроти його будинку. Він надавав їй допомогу з 1991 року: разом вигодовували птицю, їздили на базар для придбання одягу, обідали. ОСОБА_3 допомагала доглядати його дітей, віддавала половину пенсії на продукти харчування. Вона проживала то у будинку його родини, то у своєму будинку.

За клопотанням позивача у судовому засіданні суду першої інстанції були допитані в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відповідно до пояснень ОСОБА_6 . ОСОБА_3 проживала окремо від сім`ї позивача, однак вони кожен день їй готували їжу та прали для неї.

Згідно з поясненнями ОСОБА_7 ОСОБА_3 опікувалася теща позивача ОСОБА_10 , яка проживала разом з сім`єю ОСОБА_1 . Вона та позивач допомагали ОСОБА_3 по господарству, возили до лікаря та на базар. ОСОБА_3 весь час проживала у своєму будинку. Потім з нею стала проживати її племінниця, а згодом і ОСОБА_10 , яка надавала їй допомогу.

Відповідно до пояснень ОСОБА_8 . ОСОБА_3 та родина позивача опікувалися один одним як одна сім`я. ОСОБА_1 та його теща надавали допомогу ОСОБА_3 , коли вона цього просила. ОСОБА_3 проживала як у своєму будинку, так і у будинку позивача.

Згідно з поясненнями ОСОБА_9 . ОСОБА_3 та теща позивача перебували у дружніх стосунках. До смерті ОСОБА_3 більше 5 років проживала у будинку ОСОБА_1 . Жили як одна сім`я.

Відповідачем ОСОБА_2 на спростування доводів позовної заяви наданий акт від 25.08.2021, складений депутатом Баштанської міської ради Зюзько Г. С. та сусідами відповідача ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно зі змістом якого спадкодавець ОСОБА_3 протягом 2004 року та до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала у АДРЕСА_3 зі своїм племінником ОСОБА_4 , з яким вели спільне господарство (а.с.118).

Представлена вказаним відповідачем довідка Баштанської центральної районної лікарні від 03.01.2005 №4, яка була видана для транспортування померлої, свідчить, що ОСОБА_3 протягом 2004 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 надавалася медична допомога з приводу хронічних захворювань дільничним лікарем-терапевтом лікарні за адресою АДРЕСА_3 (а.с.119).

Згідно з частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частинами першою третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11 січня 2020 року в справі № 750/474/19 (провадження № 61-18622св19), від 20 лютого 2020 року в справі № 643/447/18 (провадження № 9319св19), від 02 червня 2020 року в справі № 755/9824/17 (провадження № 3375св19).

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач не надав беззаперечних доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Надані позивачем письмові докази, а також показання свідків не доводять факту спільного проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 у зазначений ним період, наявності спільного побуту, взаємних прав й обов`язків.

ОСОБА_1 у своїй позовні заяві та в апеляційній скарзі стверджує, що він проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 з квітня 1991 року та по день її смерті. Разом з тим, він не надав вагомих доказів спільного проживання із спадкодавцем, які неминуче мали залишитись за такий тривалий строк.

Посилання позивача на довідку сільської ради від 26.01.2010 не є достатнім аргументом, оскільки в ній зафіксовано, що ОСОБА_1 здійснював догляд за особою похилого віку ОСОБА_3 , що не є тотожнім з спільним проживанням однією сім`єю.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки викладений ним висновок відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.