ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/762/21

Провадження № 22-ц/4820/242/22

Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю: прокурора, представника відповідача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 , його представника
розглянув у відкритому судовому засіданні справа № 686/762/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2021 року в складі судді Бондарчука В.В. у цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації, Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , з участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування реєстрації земельної ділянки.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в:
У січну 2021 року Перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах Хмельницької обласної державної адміністрації, Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство», в якому просив:
- визнати недійсним наказ Головного Управління Держземагенства у Хмельницькій області від 17 червня 2014 року №22-1346/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» кадастровий номер :03:008:1014 площею 0,12 га.;
- визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки із одночасним припиненням у Державному реєстрі усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство».
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначав, що наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області № 22-1346/14-14-СГ від 14 червня 2014 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 , яка розташована за межами населених пунктів Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :03:008:1014. Даний наказ став підставою для реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_2 . В подальшому 05 травня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером :03:008:1014, та здійснено реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно. Проте передача вказаної ділянки у власність ОСОБА_2 відбулась із порушенням вимог законодавства, оскільки земельні ділянки лісогосподарського призначення відповідно до ст.84 ЗК України у приватну власність передаватись не можуть, а цільове призначення спірної земельної ділянки не змінювалось.
Факт віднесення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:1014 до земель лісогосподарського призначення підтверджується проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», планово-картографічними матеріалами, планами лісовпорядкування, картами-схемами розподілу території. Відповідно до інформації № 452 від 30 жовтня 2020 року та схемою розташування зазначеної земельної ділянки, наданих ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», спірна земельна ділянка накладається на земельні ділянки лісового фонду у кварталі 36 виділ 10 ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», (схема розташування виготовлена сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_3 ).
Крім того, прокурор вказував, що ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» та Хмельницьке обласне управління лісового та мисливського господарства не надавали погодження та вилучення земельної ділянки та зміну її цільового призначення. Повноваження щодо вилучення земельних ділянок за згодою землекористувачів проводиться на підставі рішення Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів АРК, місцевих державних адміністрацій, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури, подав апеляційну скаргу, в якій посилається що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального права та постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.
Прокурор посилається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності, перебуває у постійному користуванні Підприємства в межах лісового заказника місцевого значення «Лісогринівецький» і не може бути передана у приватну власність. На підтвердження таких доводів було надано суду достатньо доказів, зокрема надано відповідні листи з відомостями щодо спірної земельної ділянки, інформаційну довідку Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, матеріали лісовпорядкування ДП «Лісомисливське господарство», схему розташування земельних ділянок, виготовлену інженером землевпорядником ФОП ОСОБА_3 , де відображено місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:1014 в межах земель, що знаходяться в постійному користуванні ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство»; лист Хмельницької обласної державної адміністрації від 23 грудня 2020 року № 68/24-12-7291/2020, де вказано про відсутність інформації у ДП «Лісомисливське господарство» щодо погодження обласною державною адміністрацією вилучення земельних ділянок, в тому числі і з кадастровим номером № :03:008:1014 та зміну їх цільового призначення; проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Лісомисливське господарство» за 2012 рік, виготовлений Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням; лист ВО «Укрдержліспроект», наданий на запит Хмельницької обласної прокуратури, до якого долучено фрагмент з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів 35 і 36 Хмельницького лісництва ВЧ ДЛГО «Хмельницькліс» і межами таксикаційних виділів відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2000 року та межами земельної ділянки кадастровий номер :03:008:1014, з якого вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах кварталу №36, проте надані докази не були прийняті судом до уваги, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі.
Крім того, прокурор вважає що у суду не було підстав для сумнівів щодо права ФОП ОСОБА_3 на виготовлення схеми розташування спірної земельної ділянки в межах лісогосподарського призначення, оскільки виготовлена ним схема на підставі матеріалів лісовпорядкування є документом спеціаліста у відповідній галузі знань і повністю підтверджує факт належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду, крім того ця інформація підтверджується і іншими доказами по справі зокрема схемою розташування ВО «Укрдержліспроект». Отже не було необхідності в даній справі призначати судову земельно-технічну експертизу.
Також не погоджується прокурор і щодо висновку суду про невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки рішення суду про визнання наказу недійсним безпосередньо не вплине на права та обов`язки ОСОБА_2 , оскільки спірну земельну ділянку на момент пред`явлення позову відчужено на користь ОСОБА_1 , проте в подальшому може бути підставою для відшкодування шкоди з винної особи, а позовна вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку може бути пред`явлена до власника земельної ділянки, яким є ОСОБА_1 , тому ОСОБА_2 в даній справі правомірно набув статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ОСОБА_2 звернувся із заявою щодо затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, у зв`язку із відсутністю підстав для відмови у задоволенні заяви було видано наказ № 22-1346/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким ОСОБА_2 спірна земельна ділянка була передана у власність. Частиною 4 ст.25 Закону України «Про землеустрій» визначено, що відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою. Засвідчується у паперовій формі підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою. З огляду на викладене, підстави для скасування оспорюваного наказу відсутні.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому вважають доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними. Посилаються, що висновки суду є цілком законними, оскільки відповідають дійсним обставинам справи, інформація в листі директора ДП «Лісомисливське господарство» від 30 жовтня 2020 року №452, в якому вказано відомості про те, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення лісового господарства і пов`язаних із ним послуг на території Лісовогринівецької сільської ради було виявлено накладу земельної ділянки кадастровий номер №:03:008:1014 на земельну ділянку, яка згідно матеріалів лісовпорядкування знаходиться в постійному користуванні ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» є неправдивою, щодо часу виявлення накладки земельних ділянок і ця інформація вже неодноразово перевірялася прокуратурою і 07 квітня 2017 року Хмельницькою місцевою прокуратурою було відмовлено у вжитті заходів представницького характеру. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року у справі №804/14357/13а було задоволено позов ОСОБА_2 та зобов`язано Управління Держземагенства у Хмельницькому районі погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га. із земель державної власності для ведення садівництва ОСОБА_2 . Таким чином, вперше прокурор виявив факт перебування спірної земельної ділянки у власності ОСОБА_2 та одержав інформацію про порушення прав держави 06 березня 2017 року. З наглядового провадження, вбачається наявність поземельної книги на спірну земельну ділянку за підписом державного кадастрового реєстратора Сапуги Ю.В., при цьому позивач не надав суду докази її надходження до Хмельницької обласної прокуратури.
Крім того, схема виготовлена ФОП ОСОБА_3 не є належним та допустимим доказом, матеріали лісовпорядкування відповідно до ст.48 ЛК України затверджуються в установленому законом порядку органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища.
Наданий прокурором, проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке ЛМГ» є сумнівним, оскільки документ 2017 року у складі проекту 2012 року, за жодних умов створення у 2017 році будь-яких планово картографічних матеріалів на земельну ділянку, що відведена у 2014 році ОСОБА_2 , ще й на виконання рішення суду, не може бути належним та допустимим доказом порушення прав, яких станом на 2014 рік ще у державного підприємства не було. Таким чином спірна земельна ділянка ніколи не була у складі земель постійного користування ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», оскільки спірна земельна ділянка розташована на південь від земель лісомисливського господарства і ці обставини були встановлені судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року у справі №804/14357/13-а. крім того, цим же рішенням встановлено цільове призначення земельної ділянки до її передачі ОСОБА_2 землі сільськогосподарського призначення. Отже, оскільки факт належності земельної ділянки кадастровий номер :03:008:1014 до земель лісогосподарського призначення не встановлений, підстави для задоволення позову відсутні.
Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують на відсутність повноважень прокурора на представництво інтересів держави в особі державного підприємства, тому прокурора вимоги щодо зобов`язання повернути земельну ділянку ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», слід залишити без розгляду.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Так судом встановлено, що рішенням 11-ї сесії Хмельницької обласної ради від 30 березня 2004 року №22-11/2004 (із змінами, внесеними рішенням 28-ї сесії Хмельницької обласної ради від 26 травня 2010 року №18-28/2010) визначено об`єкт природно-заповітного фонду лісовий заказник місцевого значення «Лісогринівецький».
29 грудня 2007 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області видано Підприємству охоронне зобов`язання №127 про передачу під охорону лісового заказника «Лісогринівецький», площею 110 га, який розташований у кварталах 35, 36 Хмельницького лісництва.
Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 20 грудня 2012 року № 2573/2012 було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності громадянам, в тому числі і ОСОБА_2 .
Проект землеустрою за замовленням ОСОБА_2 виготовляло ПП «Зембуд-Сервіс».
01 липня 2013 року Управління Держземагентства у Хмельницькому відмовило ПП «Зембуд-Сервіс» в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 із земель державної власності для ведення садівництва з тих підстав, що вказана земельна ділянка належить до земель лісового фонду, а тому не може бути передана у власність для садівництва.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року у справі №804/14357/13-а було зобов`язано Управління Держземагенства у Хмельницькому районі погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га. із (сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва ОСОБА_2 , розроблений ПП «Зембуд-Сервіс».
При цьому, даним судовим рішенням встановлено, що спірна земельна ділянка є землями сільськогосподарського призначення та не належить до земель лісового фонду.
Наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області №22-1346/14-14-СГ від 14 червня 2014 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 , яка розташована за межами населених пунктів Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер №:03:008:1014.
Право власності на вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_2 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 липня 2014 року.
05 травня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером №:03:008:1014, на підставі якого здійснено реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_1 .
В той же час на підставі розпорядження Облдержадміністрації від 17 лютого 2020 року земельна ділянка площею 103,9847 га (кадастровий номер :03:008:1702), розташована за межами населених пунктів на території Ради, надана у постійне користування Підприємства для ведення лісового господарства і пов`язаних із ним послуг.
Частиною 1 статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗК України суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
За змістом ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
В силу ч.ч. 6, 9 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як передбачено ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що суб`єктами цивільних відносин, у тому числі земельних відносин, можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.
Земельні ділянки державної та комунальної власності можуть бути передані у власність громадян у порядку приватизації таких земель.
Відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.
Якщо позивач не заявляє вимоги до всіх належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.
При цьому, предметом спору в цій цивільійн справі є визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області № 22-1346/14-14-СГ від 14 червня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у приватну власність ОСОБА_2 .
Прокурор в цій частині своїх позовних вимог пред`явив позов лише до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, хоча, враховуючи предмет і підстави заявленого позову, ОСОБА_4 як власник спірної земельної ділянки мав безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами і повинен був брати участь у справі як співвідповідач.
ОСОБА_2 не був залучений до участі у справі як співвідповідач, а брав участь у судовому процесі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тобто ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 49 ЦПК України.
Крім того, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
При цьому, предметом спору в цій справі, поряд з іншими позовними вимогами є визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області № 22-1346/14-14-СГ від 14 червня 2014 року про затвердження проекту землеустрою та передачу її у приватну власність ОСОБА_2 , щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер :03:008:1014 з підстав отримання даної земельної ділянки з порушенням визначеного земельним законодавством порядку.
Отже, позовні вимоги заявлено прокурором, у тому числі, з підстав порушення Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області норм чинного законодавства при виділенні земельної ділянки ОСОБА_2 .
Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.
Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49).
Також прокурором заявлено позов про визнання незаконною та скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:1009 із одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень.
На думку Прокурора, спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності та не могла передаватися ОСОБА_2 у приватну власність.
Водночас Прокурор не заявляє вимог про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння саме на користь держави (статті 387, 388 ЦК України) або усунення перешкод у здійсненні державою права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України) або визнання права власності держави на земельну ділянку (стаття 392 ЦК України).
Отже, позов Прокурора про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, визнання незаконною та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:008:1014 із одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень не підлягає задоволенню, оскільки не призведе до поновлення прав держави, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права.
Виходячи з обставин цієї справи належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про зобов`язання повернути земельну ділянку саме державі, якщо держава була позбавлена права володіння (користування) земельною ділянкою, однак такі вимоги з метою захисту інтерсів саме держави заявлені не були.
Що стосується позовних вимог прокурора про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 повернути спірну земельної ділянки на користь ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» то суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює : підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (справа «Менчинська проти Росії», заява №42454/02, рішення від 15 січня 2009 року, п. 35).
В силу п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.
Водночас, прокурор не може представляти в суді інтереси держави в особі державних підприємств, які не є суб`єктами владних повноважень і не здійснюють реалізацію державної влади, а утворюються лише для здійснення завдань і функцій держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2021 року.
Така ж правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №911/2169/20 та постанові Верховного Суду в справі №373/462/19.
У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, Прокурор заявив позов виключно про повернення земельної ділянки ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство». При цьому, Прокурор просить зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:1014 не в державну власність, а у власність саме ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство».
Оскільки Підприємство не відноситься до органів державної влади та суб`єктів владних повноважень, то звернення Прокурора до суду з такою вимогою є безпідставним.
Отже, позов Прокурора про зобов`язання повернути земельну ділянку ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» слід залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог про визнання недійсним наказу Головного Управління Держземагенства у Хмельницькій області від 17 червня 2014 року №22-1346/14-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» кадастровий номер :03:008:1014 площею 0,12 га., визнання незаконною та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки із одночасним припиненням у Державному реєстрі усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В той же час позов Прокурора про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», слід залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки мають місце порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2021 року в частині вирішення позову першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку :03:008:1014 Державному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство» скасувати та в цій частині позов залишити без розгляду.
В іншій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 лютого 2022 року.

Судді А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Л.М. Грох