Справа № 274/5868/21
Провадження № 2/0274/430/22
Рішення

Іменем України

26.01.2022 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивачки, представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Професійно-технічного училища №4 м. Бердичева про визнання незаконними дій щодо зменшення розміру заробітної плати та стягнення різниці у заробітній платі-

В с т а н о в и в :

В вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд визнати незаконними дії Професійно - технічного училища № 4 м. Бердичева щодо зменшення розміру заробітної плати їй, як практичному психологу, внаслідок зменшення розміру надбавки за престижність праці педагогічного працівника з 01.01.2020 ро часу звернення до суду.

Поновити з моменту постановлення рішення у справі їй, як практичному психологу Професійно - технічного училища № 4 м. Бердичева, попередні умови її праці станом на 31.12.2019 року в частині розміру надбавки за престижність праці педагогічного працівника.

Стягнути з Професійно - технічного училища № 4 м. Бердичева на її користь надбавку за престижність праці педагогічного працівника у розмірі 10% від її посадового окладу за період з 01.01.2020 по час постановлення рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем і працює на посаді практичного психолога з квітня 2008 року. Зазначає, що з 01.01.2020 до часу звернення до суду - 01.09.2021 вона отримувала заробітну плату з надбавкою в розмірі 10 % посадового окладу ( ставки заробітної плати) за престижність праці, яка нараховувалася згідно з постановою КМУ від 23.03.2011 року № 373 "Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно - технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування". Вказала, що 10 % надбавка їй встановлена відповідними наказами відповідача №№ 33 та 21 від 15.01.2020 та 02.02.2021 " Про надбавки працівникам училища", однак усім іншим педагогічним працівникам вказану надбавку встановлено в розмірі 20 % від посадового окладу.

Вважає дії відповідача щодо встановлення їй надбавки за престижність у розмірі 10 % від посадового окладу протиправними. Крім того зазначає, що всупереч чинному законодавству відповідач не повідомив її про зміну істотних умов праці в бік їх погіршення .

Ухвалою суду від 16.09.2021 в справі відкрито спрощене провадження ( а.с.14-15).

12.10.2021 представником Професійно - технічного училища № 4 м. Бердичева подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять суд в позові відмовити повністю.

Свої заперечення щодо позовних вимог обґрунтовують тим, що відповідно до п. 1 постанови КМУ № 373 від 23.03.2011 року " Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної ( професійно - технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування" із змінами, внесеними постановою КМУ від 11.01.2018 року № 23, що застосовуються з 01.01.2018 року : установлено надбавку в граничному розмірі 30 відсотків посадового окладу ( ставки заробітної плати), але не менше 5 відсотків, педагогічним працівникам закладів, зокрема, професійної ( професійно - технічної). Надбавка встановлюється на весь обсяг навчального навантаження, що виконується працівником. Відтак, можливість надбавки карелює з фактом реального виконання працівником конкретного обсягу навчального навантаження. Зазначають, що жодного доказу обсягів реального виконання навчального навантаження позивачкою не надано. Сам по собі факт належності позивачки до категорії педагогічних працівників є недостатньою підставою визначення бажаного нею розміру надбавки. В чому полягав й чому дорівнював обсяг педагогічного ( навчального) навантаження позивачки в період з 01.01.2020 по 31.12.2020 та в період з 01.02.2021 по 28.02.2021 позивачка не зазначає. Зазначають, що правомірність надбавки за престижність педагогічної праці зумовлюється чотирма обов"язковими позадоговірними умовами, а саме: належністю особи до педагогічних працівників, обсягом навчального навантаження, фінансовою спроможністю юридичної особи, рішенням керівника про її розмір. Позивачка не оскаржувала накази від 15.01.2020 № 33 та від 02.02.2021 № 21 в частині розміру її надбавки. З огляду на зміст позову вбачають штучний характер спору про стягнення заборгованості поданого на розгляд суду повз основний немайновий спір з керівником училища про розмір надбавки. Крім того училище, як юридична особа, вважає себе неналежним відповідачем у справі, оскільки визначення конкретного розміру надбавки за престижність педагогічної праці є повною компетенцією керівника. В свою чергу обов"язок училища по виплаті стимулюючої надбавки за престижність педагогічної праці у конкретно визначеному розмірі є похідним від відповідного рішення керівника. Таким чином, юридична особа ( училище) будучи виконавцем рішення керівника, не може порушити право позивачки на надбавку за престижність педагогічної праці не маючи власних повноважень на визначення їх розміру ( а.с. 18-23).

19.10.2021 року т.в.о. директора Професійно - технічного училища №4 на адресу суду направив клопотання відповідно до якого просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог про визнання незаконними дій Професійно - технічного училища № 4 м. Бердичева щодо зменшення розміру заробітної плати позивачці, як практичному психологу, внаслідок зменшення розміру надбавки за престижність праці педагогічного працівника з 01.01.2020 ро часу звернення до суду; поновлення з моменту постановлення рішення у справі позивачці, як практичному психологу Професійно - технічного училища № 4 м. Бердичева, попередніх умов її праці станом на 31.12.2019 року в частині розміру надбавки за престижність праці педагогічного працівника ( а.с. 34-36).

20.10.2021 року позивачкою подано відзив на відповідь ( а.с. 41-42).

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові та відповіді на відзив.

Представник позивачки зазначив, що заперечує проти застосування строків позовної давності до даних позовних вимог, оскільки позивачка хоть і зверталася раніше до суду з іншим позовом, однак її позовні вимоги не були задоволені, тому вона знову звернулася до суду з інших правових підстав, для вирішення того самого ж питання. Рішення суду в попередній цивільній справі не влаштувало позивачку, тому вона прийшла до суду знову.

23.10.2021 року т.в.о. директора Професійно - технічного училища №4 подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача ( а.с.44).

26.01.2022 року т.в.о. директора Професійно - технічного училища №4 подано клопотання відповідно до якого просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог у справі № 274/5868/21.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Способи захисту визначені нормативними положеннями ст.16 ЦК України.

Згідно положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Положеннями ст.ст. 12-13, 89ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що позивачка є інвалідом з дитинства 2 групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 ( а.с.10).

Позивачка перебуває в трудових відносинах з Професійно-технічним училищем №4 м.Бердичева на посаді практичного психолога, даний факт сторонами не оспорюється.

Відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.07.2021 року в цивільній справі № 274/1331/21 за позовом ОСОБА_2 до Професійно-технічного училища №4 м.Бердичева про стягнення невиплаченої надбавки за престижність педагогічної праці та моральної шкоди, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Професійно-технічного училища №4 м.Бердичева про стягнення невиплаченої надбавки за престижність педагогічної праці та моральної шкоди було відмовлено. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що починаючи з 09.04 2008 по теперішній час позивачка перебуває у трудових відносинах з ПТУ №4 м.Бердичева, де працює на посаді практичного психолога. 15.01.2020 та 02.02.2021 т.в.о. директора ПТУ №4 м.Бердичева видано накази № 33 та №21 «Про надбавки працівникам училища», якими позивачці встановлено надбавку за престижність в розмірі 10% від посадового окладу, разом з тим, усім іншим педагогічним працівникам, вказану надбавку встановлено в розмірі 20% від посадового окладу. На неодноразові звернення щодо незаконного зменшення розміру надбавки відповідач не реагує, свої дії мотивує тим що позивачка не педагогічний працівник або мало чи погано працює. Разом з тим, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 963 від 14.06.2000 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посада позивача - практичний психолог, включена до вказаного переліку. Вважаючи дії відповідача щодо встановлення надбавки за престижність у розмірі 10% від посадового окладу протиправними та незаконними, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Крім того, ОСОБА_2 вказувала, що протиправними діями відповідача їй завдано і моральної шкоди ( а.с. 28-30).

Не погоджуючись із даним судовим рішенням позивачкою подано апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Житомирського апеляційного суду від 22.09.2021 року відкрито апеляційне провадження в цивільній справі № 274/1331/21 ( а.с.31).

Як вбачається з копії наказу № 21 від 02.02.2021 року Про надбавки працівникам училища, п.2 встановлено з 01.01.2021 року практичному психологу ОСОБА_2 надбавку за престижність в розмірі 10 % посадового окладу ( ставки заробітної плати) у межах фонду заробітної плати( а.с.56).

Згідно копії наказу № 33 від 15.01.2020 року Про надбавки працівникам училища, судом встановлено, що п.2 даного наказу встановлено з 01.01.2020 року практичному психологу ОСОБА_2 надбавку за престижність у розмірі 10 % посадового окладу ( ставки заробітної плати) у межах фонду заробітної плати ( а.с.57).

Відповідно до витягу з розрахунково - платіжних відомостей нарахованої заробітної плати по Професійно - технічному училищу № 4 м. Бердичева ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 року по 31.08.2021 року нараховано надбавку за престижність в розмірі 8966,16 грн. ( а.с.78).

Згідно довідки від 08.11.2021 року судом встановлено, що розмір надбавки за престижність практичного психолога Професійно - технічного училища № 4 ОСОБА_2 з 01.01.2020 по 31.12.20 р. та з 01.01.2021 р. по 31.08.2021 р. становив 10 % від посадового окладу ( а.с.71).

Згідно положень ст.26 Закону України "Про загальну середню освіту" трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Положеннями ст.57 Закону України "Про освіту" передбачені гарантії держави педагогічним, науково-педагогічним і іншим категоріям установ освіти, зокрема: виплата надбавок до заробітної плати.

Згідно положень ст.22 "Про оплату праці" передбачено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до положень ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Отже, право громадян на працю забезпечується державою.

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Відповідно частин першої, другої статті 8, статті 13 Закону України «Про оплату праці», держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

15.01.2020 та 02.02.2021 т.в.о. директора ПТУ №4 м.Бердичева В.Е. Климовим видано накази № 33, №21 відповідно «Про надбавки працівникам училища», згідно яких з 01.01.2020 та з 01.01.2021 практичному психологу ОСОБА_2 встановлено надбавку за престижність в розмірі 10 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) у межах фонду заробітної плати.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Положеннями ч.4 ст.97 КЗпП України регламентовано, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до положень ст.103КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місця до їх запровадження або зміни.

Зміни умов оплати праці в бік погіршення, про які власник зобов`язаний повідомити працівника, можуть запроваджуватися законодавством, генеральною, галузевою, регіональною угодою, колективним договором, власником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації або іншим уповноваженим трудовим колективом на представництво органом або одностороннє (ч.4 ст.97 КЗпП України).

Тобто, повідомлення працівника про зміну умов праці - це письмова пропозиція працівникові продовжити роботу після того, як власник (роботодавець) з дотриманням установленого двомісячного строку змінить істотні умови праці. Працівник може прийняти цю пропозицію та продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, але може й відмовитися від продовження роботи у звязку зі змінами істотних умов праці з наслідками, що випливають. Двомісячний строк передбачено для того, щоб працівник міг знайти собі іншу роботу, якщо його не влаштовує зміна істотних умов праці.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 №13 при зміні систем та розмірів оплати праці у зв"язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч.3 ст.32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст.103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

У положеннях п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 №9 роз`яснено, що згідно з ч.3 ст.32КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про працівник був повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов трудового договору проведено не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці. Аналогічний висновок висловлений в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 04 липня 2012 року в справі № 6-59цс12.

При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів I-II рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року № 23 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373», в редакції, з метою підвищення престижності праці педагогічних працівників встановлено надбавку в граничному розмірі 30 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати), але не менше 5 відсотків, педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування.

Визначено, що розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці. Надбавка встановлюється на весь обсяг навчального навантаження, що виконується працівником.

Таким чином, після вказаних змін, розмір надбавки міг бути меншим ніж 30 %, але не менше 5 відсотків, і при цьому вона залишалася обов`язковою виплатою.

Питання щодо повноважень керівника установи стосовно встановлення розміру надбавки за престижність праці педагогічним працівникам на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів I-II рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування», із відповідними змінами, було предметом розгляду Верховного Суду у справі № 579/2050/16-ц (провадження № 61-25242св18) та у справі № 479/1411/18 ( провадження № 61-21363св19).

Під час розгляду зазначених справ, колегія суддів ВС дійшла висновку про те, що встановлюючи надбавку за престижність праці у граничному розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373, керівник установи діяв у межах свої повноважень та з дотриманням вимог законодавства України щодо видатків бюджетних асигнувань.

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 757/26722/17-ц " прийняття керівником підприємства в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру надбавки, позбавлення працівників надбавок повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці."

Крім того суд вважає необхідним акцентувати увагу на нормативні положення ч.4 ст. 32, п.6 ч.1 36 КЗпП України, згідно яких якщо колишні істотні умови праці (зокрема система та розміри оплати праці) не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Позивачка продовжує працювати на цих умовах до теперішнього часу, що нею в судовому засіданні не заперечувалося. Заяв щодо непогодження з продовженням роботи на вказаних умовах від позивачки до адміністрації навчального закладу не надходили. В протягом 2020-2021 навчального року розмір надбавки за престижність праці позивачки не змінювався.

В обґрунтування позовних вимог позивачка та її представник також посилася на те, що відповідно до п. 5.3.17 Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України за № 31 від 15.12.2016 передбачено забезпечити дотримання чинного законодавства щодо повідомлення правників про введення нових і зміну чинних умов праці, не пізніше ніж за 2 місяці до їх запровадження. Пунктом 1.4. даної Угоди діють безпосередньо та поширюються на працівників закладів освіти і осіб, які навчаються, та які перебувають у сфері дії сторін Угоди, іє обов"язковми для включення до колективних договорів, угод нижчого рівня.

Однак стороною позивачки суду не надано доказів, що таке положення Угоди, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог включено до Колективного договору який є в Професійно - технічному училищі № 4 м. Бердичева, позивачкою суду взагалі нічого не повідомлялося про існування такого Колективного договору, тому суд позбавлений можливості його дослідити.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем процедура зміни умов праці позивачки в бік погіршення, яка полягала у зменшенні надбавки за престижність праці з 20% до 10% від її посадового окладу не порушувалася.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу позивачки на обраний нею спосіб захисту порушених відповідачем, на її думку, прав, зокрема звернувшись до суду позивачка просила " визнати незаконними дії Професійно - технічного училища № 4 м. Бердичева щодо зменшення розміру заробітної плати їй, як практичному психологу, внаслідок зменшення розміру надбавки за престижність праці педагогічного працівника з 01.01.2020 ро часу звернення до суду", однак як вбачається зі змісту позовних вимог позивачка фактично не згодна з наказами № 33 та 21 від 15.01.2020 тв 02.02.2020 " Про надбавки працівникам училища", які видані т.в.о. директора ПТУ №4 м.Бердичева В.Е. Климовим, однак на даний час зазначені накази є чинними, ніким не оскаржувалися та не скасовувалися. Як уже зазначалося судом вище розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці на підставі відповідного наказу, тому позивачкою в порушення вимог ст. ст. 12-13,76-81 ЦПК України так і не обґрунтовано в чому незаконність дій саме Професійно - технічного училища № 4, в чому виразилися такі дії.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, що діями відповідача відбулося порушення трудових прав позивачки.

Щодо застосування строків позовної давності, заявлено стороною відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Така ж позиція викладена у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, тому підстав для застосування строків позовної давності не вбачає.

За положеннями ст.ст.133, 141 ЦПК України судові витрати покладаються на державу, оскільки позивачка при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України " Про судовий збір", як особа з інвалідністю 2-ї групи. Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81, 211, 258-261, 263-265, 273,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Професійно-технічного училища №4 м. Бердичева про визнання незаконними дій щодо зменшення розміру заробітної плати та стягнення різниці у заробітній платі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Вдовиченко