Справа № 161/6630/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/99/22 Категорія: 84 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук Т. Ф.,

державного виконавця Арсенюк О. В.,

представника боржника Фідрі О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Балакіревої Юлії Олегівни за апеляційною скаргою суб`єкта оскарження старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Балакіревої Юлії Олегівни на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2013 року у цивільній справі №161/6630/13-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 12 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 12 квітня 2013 року і до досягнення трьох років сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувач зазначала, що рішення суду набрало законної сили 24 травня 2013 року та на його виконання в частині стягнення аліментів на дитину був виданий виконавчий лист від 04 червня 2013 року, який нею був пред`явлений до примусового виконання у Другий відділ державної виконавчої служби у м.Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ВП № 65978858.

Вважає, що державний виконавець всупереч положенням ч. 2 ст. 182 СК України не нарахував аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 12 квітня 2013 року по 02 жовтня 2021 року та на її думку, аліменти у такому розмірі мають нараховуватися саме з 12 квітня 2013 року, як визначено у виконавчому документі.

Ураховуючи наведене, стягувач ОСОБА_1 просила суд зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості за аліментами боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 65978858 по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2013 року у відповідності до приписів ч. 2 ст. 182 СК України, ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», у розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2013 року по 02 жовтня 2021 року включно.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Балакіреву Ю. О., або іншого державного виконавця, у провадженні якого знаходиться відповідне виконавче провадження, здійснити перерахунок розміру заборгованості боржника ОСОБА_3 за аліментами на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 08 липня 2017 року по 27 серпня 2018 року включно, виходячи з їх мінімального розміру у 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у межах виконавчого провадження № 65978858 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі № 161/6630/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі суб`єкт оскарження старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Балакірева Ю. О., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення скарги, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що аліменти нараховувалися нею у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28 серпня 2018 року, коли вступили у силу відповідні зміни до Закону України «Про виконавче провадження». Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив скаргу ОСОБА_1 .

Відзивів на апеляційну скаргу інші учасники справи не подавали.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення державного виконавця та представника боржника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2013 року у цивільній справі № 161/6630/13-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 12 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 12 квітня 2013 року і до досягнення трьох років сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6, 7).

Рішення суду набрало законної сили 24 травня 2013 року та на його виконання в частині стягнення аліментів на дитину був виданий виконавчий лист від 04 червня 2013 року, який стягувачем ОСОБА_1 був пред`явлений до примусового виконання у Другий відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ВП № 65978858 (а.с.5, 25, 26).

Звертаючись до суду з цією скаргою, ОСОБА_1 свої вимоги мотивувала тим, що всупереч положенням ч. 2 ст. 182 СК України державний виконавець не нарахував аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 12 квітня 2013 року по 02 жовтня 2021 року. Вважає, що аліменти у такому розмірі мають нараховуватися саме з 12 квітня 2013 року, як визначено у виконавчому документі.

Частиною 2 ст. 182 СК України (в редакції, чинній на час постановлення рішення про стягнення аліментів) було визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, ч. 2 ст. 182 СК України викладено у новій редакції, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що: 1) у період з 12 квітня 2013 року (день з якого ухвалено стягувати аліменти) по 07 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів становив 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 2) у період з 08 липня 2017 року по даний час мінімальний розмір аліментів становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено судом першої інстанції з наданого державним виконавцем Балакіревою Ю. О. розрахунку, аліменти у розмірі не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку вона розрахувала починаючи з 28 серпня 2018 року, а не з 08 липня 2017 року, як це було передбачено змінами до ч. 2 ст. 182 СК України, які вступили в силу 08 липня 2017 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року.

З огляду на наведене, суд зробив правильний висновок, що державного виконавця необхідно зобов`язати здійснити перерахунок розміру заборгованості за аліментами за період з 08 липня 2017 року по 27 серпня 2018 року виходячи з їх мінімального розміру у 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас суд правильно виходив з того, що починаючи з 28 серпня 2018 року державний виконавець розраховував аліменти відповідно до вимог закону, виходячи з їх мінімального розміру у 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому скарга в частині зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з 28 серпня 2018 року по 02 жовтня 2021 року до задоволення не підлягає.

Крім того, правильним також є висновок суду про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині здійснення перерахунку розміру аліментів за період з 12 квітня 2013 року, оскільки як слідує з матеріалів справи, розмір аліментів у період з 12 квітня 2013 року по 07 липня 2017 року, які були визначені рішенням суду та сплачувалися боржником, перевищували 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а застосування положень ч. 2 ст. 182 СК України, редакцію якої Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року було викладено у новій редакції, до правовідносин, які виникли раніше, аніж були внесені зміни до зазначеної статті, чинним законодавством не передбачено.

Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення скарги.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою.

Наведені суб`єктом оскарження старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Балакіревою Ю. О. в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності ухвали суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність ухвали суду.

Покликання державного виконавця на те, що аліменти нараховувалися нею у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28 серпня 2018 року, коли вступили у силу відповідні зміни до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець, розраховуючи заборгованість по аліментам, повинен виходити з із мінімально граничного розміру аліментів на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 08 липня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди суб`єкта оскарження з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у відзиві на скаргу, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу суб`єкта оскарження старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Балакіревої Юлії Олегівни залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: