Справа № 452/2189/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"11" січня 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Галина В.П.,

секретар судового засідання Задорожна В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення, -

за участю представника позивачки адвоката Дахновського В.Т.,

представника відповідачки

та третьої особи на стороні відповідачки адвоката Билень Т.Я.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 у її користь 51 263 грн. (п`ятдесят одна тисяча двісті шістдесят три гривні 00 коп.), з яких 37 063 грн. 00 коп. майнова шкода, завдана внаслідок залиття квартири, 10 000 грн. 00 коп. моральна шкода, 4 200 грн. 00 коп. витрати на проведення будівельно-технічного експертного дослідження) відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В свою чергу відповідачка є власником квартири АДРЕСА_2 . Вказані квартири розташовані по сусідству одна над одною. 12.07.2020 р. внаслідок пошкодження сантехнічного обладнання (витікання води через отвір у водяній трубі загального будинкового стояка, що проходить через ванну кімнату у квартирі відповідачки, відбулось залиття її,позивачки, квартири. Через цю подію вона понесли матеріальні збитки на загальну суму 59 457,00 грн., з яких: 37 063 грн. 00 коп. майнова шкода, завдана внаслідок залиття квартири, 4 200 грн. 00 коп. витрати на проведення будівельно-технічного експертного дослідження, а також 10 000 грн. 00 коп. моральна шкода, яка виразилась у її емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу залиття та пошкодження квартири, яка стала непридатною для використання без проведення ремонту. У добровільному порядку таку шкоду їй відповідачка не компенсувала. Вважає, що вказану суму коштів відповідачка повинна їй відшкодувати на підставі ст.ст. 22, 1166, 1190, 1192 ЦК України.

Заочним рішенням від 04.03.2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування внаслідок залиття та пошкодження її квартири в розмірі 51 263 грн. 00 коп. (п`ятдесят одна тисяча двісті шістдесят три гривні 00 коп.), з яких 37 063 грн. 00 коп. майнова шкода, завдана внаслідок залиття квартири, 10 000 грн. 00 коп. моральна шкода, 4 200 грн. 00 коп. витрати на проведення будівельно-технічного експертного дослідження. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за позовом майнового характеру в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Ухвалою суду від 06.08.2021 року скасовано заочне рішення та призначено підготовче судове засідання.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Дахновський В.Т. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 не з`явились, їх представник адвокат Билень Т.Я. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначив, що позивачкою приховано наявність акту від 12.07.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 самовільно було змінено стояк загального користування невідповідної якості та робіт, без погодження ЖБК «Колосок», внаслідок чого і відбулось затоплення житлового приміщення позивачки.

До того ж, представник ОСОБА_4 зазначає, що акт про залиття квартири не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, оскільки, відповідно до п. 2.3.6. Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку 4 до Порядку. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою.

Заперечує також і щодо стягнення відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідачки, а також наявності причинно- наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що на момент залиття квартири вона перебувала на посаді голови ЖБК «Колосок» та була присутня при обстеженні квартири АДРЕСА_2 , за фактом залиття та виявлення наслідків залиття зазначила, що в даній квартирі було виявлено візуально підтікання води на стінах та стелі, а саме у ванній кімнаті на підвісній стелі, з коридору на перетині з ванною кімнатою та на підвісній стелі в коридорі з піддуттям. Одночасно підтвердила наявність акту від 12.07.2020 року, який було складено нею та іншими членами комісії ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , та підтвердила, що у кв. АДРЕСА_1 було зафіксовано, що ОСОБА_1 самовільно замінила у своїй квартирі загальний стояк на пластиковий не відповідної якості та якісно виконаних робіт. Зазначила, що всі ці роботи було виконано без її згоди, як голови ЖБК «Колосок».

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1 , внаслідок укладення договору купівлі-продажу у відчужувача ОСОБА_8 , що стверджується копіями: витягу з Державного реєстру правочинів;витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна;ордеру на жиле приміщення №516 та технічного паспорта (а.с.9,10,12,16).

Згідно акту про залиття, складеного 13.07.2020 р. комісією у складі голови ЖБК «Колосок» Кульбака І.В.,та мешканців будинку АДРЕСА_3 : ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у квартирі АДРЕСА_4 даного будинку було виявлено візуально підтікання води на стінах та стелі, а саме у ванній кімнаті на підвісній стелі приблизним розміром 80 см та 25 см., з коридору на перетині з ванною кімнатою розміром 110 см на 140 см та на підвісній стелі в коридорі з піддуттям приблизним розміром 80 см на 40 см.(а.с.15).

Згідно з висновком експерта №14/07-20 від 22.07.2020 причиною залиття (замокання стін та стелі) в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 є витікання води через отвір у водяній трубі загально будинкового стояка, що проходить через ванну кімнату квартири АДРЕСА_5 . Вартість відновлювального ремонту,необхідного для ліквідації наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 становить 37 063 грн. (а.с.17-19).

Відповідно до копії квитанції № 14/07-20р., позивач ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_11 4 200,00 грн. за послуги незалежної оцінки.(а.с.29).

Судом встановлено, що згідно акту, складеного 12.07.2020 р. комісією у складі голови ЖБК «Колосок» Кульбака І.В.,та мешканців будинку АДРЕСА_3 : ОСОБА_9 та ОСОБА_2 було зафіксовано, що Сторонські, які проживають у кв. АДРЕСА_4 самовільно замінили у підвалі загальні труби, а також у своїй квартирі загальний стояк на пластиковий неналежної якості. Все це було виконано без згоди з головою ЖБК «Колосок» ОСОБА_5 , а також з власниками другого стояка, внаслідок чого в квартирі АДРЕСА_4 в сім`ї ОСОБА_12 у ванні зафіксовано затікання . Ванна і туалет у даній квартирі об`єднані самовільно. В квартирі АДРЕСА_6 , поверхом вище, загальна труба знаходиться у доброму стані, до труби є вільний доступ повітря.(а.с.87).

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року № 6-183цс14.

Відповідно до позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 7.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, на підтвердження факту залиття квартири позивачем в якості доказу надано Акт виявлення пошкоджень квартири АДРЕСА_1 від 13.07.2020 р. року,однак з такого не вбачається, що комісія дійшла висновку, що протікання відбулось з вище розташованої квартири АДРЕСА_6 .

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту від 13.07.2020 року,у ньому не зазначено характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Даний акт також,всупереч вимогам, було складено у відсутності зацікавлених осіб з боку винної сторони, що є обов`язковим пунктом.

У постанові від 19.02.2020 у справі № 369/8038/17 Верховний Суд зазначив , що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.

В Постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року по справі №344/11147/17 провадження № 61-19222св19 Верховний Суд вказав, що акт від 08 липня 2017 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.

На підставі викладеного, Акт виявлення пошкоджень квартири АДРЕСА_1 від 13.07.2020 року, як на думку суду, є неналежним і недопустимим доказом по цій справі, у зв`язку з чим судом до уваги не приймається.

Враховуючи, що акт від 13.07.2020 року складено за відсутності всіх заінтересованих осіб, останній не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, а тому не може бути прийнятий судом як належний доказ вини відповідача у залитті квартири позивача. З огляду на те, що висновком експерта №14/07-20 від 22.07.2020 року, був складений на підставі зазначеного акту від 13.07.2020 року, такий висновок також відхиляється судом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, оскільки матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у залитті квартири позивача.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_8 , місце проживання АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення буде складено 20.01.2022 року.

Суддя