Провадження № 2/643/1279/22
УХВАЛА

17.01.2022 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до 1. ОСОБА_3

2. ОСОБА_4

про визнання удаваним правочину-договору дарування Ѕ частини

квартини та визнання його як договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач-1), ОСОБА_4 (далі відповідач-2), в якому просить суд визнати, що правочин дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 з відповідною частиною місць спільного користування, від 27 червня 2017 року, укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Тетяною Владиславівною, внаслідок якого ОСОБА_4 передала безоплатно (подарувала), а ОСОБА_1 , ОСОБА_3 прийняли в дар Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , з відповідною частиною місць спільного користування, таким чином: ОСОБА_1 - 2/10 частини квартири, ОСОБА_3 - 3/10 частини, вчинено удавано, та визнати правочин як договір купівлі-продажу Ѕ частини квартири.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивачка посилається на те, що у травні 2008 року вона вступила у незареєстровані шлюбні відносини з Відповідачем-1, і з цього часу вони вели спільне господарство, їх сім`я проживала у кв. АДРЕСА_2 , яка на праві власності належала у рівних частках Позивачці, її сину та доньці. У жовтні 2013 року за спільні кошти Позивачки та Відповідача-1 ними було придбано автомобіль вартістю 10 000 доларів США та побудовано гараж вартістю 6 000 доларів США. Оскільки родина гостро потребувала поліпшення житлових умов, вони вирішили придбати більш комфортне житло, продавши вищевказану квартиру. 27 червня 2017 року Позивачка та Відповідач-1 уклали оспорюваний Договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . При укладанні цього Договору Відповідач-1 цілеспрямовано умовив Позивачку та продавця оформити правочин не як договір купівлі-продажу, а як договір дарування. На той час Позивачка не надала будь-якого значення пропозиції Відповідача-1 та погодилася на нотаріальне посвідчення вказаної угоди. Таким чином, 27 червня 2017 року був укладений Договір дарування, а фактично договір купівлі-продажу, згідно якого Відповідач-2 передав, а Позивачка та Відповідач-1 прийняли у власність Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвічений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Кошель Т.В. 3 липня 2017 року Позивачка, її син та донька уклали договір купівлі-продажу належної їм квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , згідно умов якого вони передали, а ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прийняли у власність дане нерухоме майно, сплативши 377 435, 00 грн. У цей же день за виручені від продажу квартири грошові кошти Позивачка сплатила Ѕ частину квартири за договором від 27 червня 2017 року та за договором від 03 липня 2017 року, укладеним між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , згідно якого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 передали, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийняли у власність Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . В подальшому, 11 квітня 2021 року Відповідач-1 без будь-яких пояснень розірвав з Позивачкою сімейні стосунки та їх сім`я розпалася. Після розпаду сім`ї виникло питання права власності або володіння майном, придбаним за час їх спільного проживання як чоловіка та жінки. 26 травня 2021 року Позивачка звернулася до Відповідача-1 з пропозицією добровільно передати їй у власність 3/10 частки квартири АДРЕСА_1 , якою він заволодів під впливом обману, застосованого до Позивачки, за спровокованим Договором дарування від 27.06.2017 року, але будь якої відповіді не отримала. У зв`язку з цим Позивачка вважає, що її право було порушено 11 квітня 2021 року, оскільки з наведених нею підстав випливає, що спонукавши її та продавця замість договору купівлі-продажу укласти договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 27 червня 2017 року, Відповідач-1 у той момент знав, усвідомлював і планував оформлення правочину як договору дарування з метою покинути сім`ю, розірвавши відносини та заволодівши частиною квартири.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2021 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 643/10849/21, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. яке в подальшому відкладалось.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 643/10849/21 до судового розгляду по суті на 27.09.2021 року.

12.11.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, відповідно до змісту якого позивач просить суд винести ухвалу якою зобов`язати у судове засідання явку відповідача-2.

До означеного клопотання позивачем були долучені письмові докази, а саме: Договір купівлі-продажу від 27 червня 2017 року, Договір про надання послуг № Дз-02 від 13 квітня 2017 року.

10.12.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, відповідно до змісту якого позивач просить суд встановити додатковий строк для подання доказів у справі.

У судовому засіданні позивач заявлене клопотання підтримала та просила його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача-1 проти задоволення означеного клопотання заперечував.

Розглянувши клопотання позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України).

Пунктом ч. 5 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно з ч. 8 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Приписами ч. 9 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними

За приписами частин 4, 5 ст. 127 Цивільного процесуального кодексу України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою ( ч. ч. 6, 7 ст. 127 Цивільного процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що клопотання позивача подано після закриття підготовчого провадження у справі та переходу до її розгляду по суті, і позивачем не було належним чином обґрунтовано неможливості подання цієї заяви та долучених до неї документів у встановлений строк з причин, що не залежали від нього.

Отже, розглянувши клопотання позивача про встановлення додаткового строку для подання доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки позивач не навів поважних причин пропуску строку на подання до суду вказаних документів.

Керуючись ст. ст. 83, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для подання доказів.

2. Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.01.2022 року.

Суддя Н.В. Новіченко