Справа № 950/1574/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2022 року м.Лебедин
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря - Гладкової С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат - Ільницький Михайло Петрович до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої кримінальним правопорушенням;
В С Т А Н О В И В:
Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила.
Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого.
Згідно вироку Зарічного районного суду міста Суми від 13.10.20 р. у справі № 591/6043/20 (провадження №1-кп/591720/20) (а.с. 22-24) ОСОБА_2 , було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 191 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 34 000 гривень.
В подальшому, згідно Ухвали Сумського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 591/6043/20 (провадження 1-кп/816/355/21) (а.с. 26-30) вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_2 змінено в частині призначення покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вирішено вважати ОСОБА_2 засудженою за частиною першою статті 191 КК України і призначено їй покарання по цьому закону (в редакції до внесення змін за Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вищевказана ухвала набрала законної сили 15.04.2021 року.
Як вбачається із вищевказаних вирока та ухвали судів, у період з 12 листопада 2019 року по 01 лютого 2020 року ОСОБА_2 проходила випробувальний термін на посаді менеджера з продажу ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ), а з 01 лютого 2020 року між нею та цим ФОП було укладено цивільно - правовий договір № 25 (а.с. 32-34), відповідно до якого обвинувачена будучи матеріально-відповідальною особою, діючи як представник (менеджер) від ФОП ОСОБА_1 , була уповноважена на укладання договорів на виконання інформаційно - довідкових послуг з умов працевлаштування. Відповідач отримувала від клієнтів за надані послуги грошові кошти, які повинна була покласти на розрахунковий рахунок Позивача. Відповідач усвідомлюючи, що їй ввірені цінності установи, всупереч інтересам Позивача, діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що вказані грошові кощти потрібно направити на рахунок Позивача, вирішила незаконно збагатитися за рахунок Позивача шляхом привласнення грошових коштів підприємства.
У судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачена Відповідач повністю визнала свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, не оспорювала фактичні обставини, а також докази, добуті по справі, відтак суд, за відсутності заперечень учасників судового розгляду, відповідно до положень статті 349 КЦК України, обмежив дослідження доказів по справі допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів справи, що характеризують її особу.
Та, як слідує з ухвали Сумського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, розгляд кримінального провадження відбувався відповідно до вимог статті 349 КПК України із повним визнанням обвинуваченою (Відповідачем) вини в інкримінованих злочинах, та прокурором у апеляційній скарзі не оспорювалися фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченої (Відповідача), а тому ці обставини в апеляційному порядку не перевірялися.
Так предметом перегляду вироку в суді апеляційної інстанції було саме визначення міри покарання Відповідача та, відповідно б застосування закону, який підлягає застосуванню при призначенні покарання Відповідачу.
Із вказаних обставин вбачається, що судами в порядку кримінального судочинства встановлено факт та обставини привласнення Відповідачем грошових коштів Позивача на загальну суму 25 800 гривень 00 копійок.
Вказані привласнені грошові кошти, як збитки, Відповідачем Позивачу не повернені. Згідно частини першої (1) статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша (1) статті 95 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до пункту шостого постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове ріщенця у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно з вимогами частини шостої (6) статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини сьомої (7) статті 128 КЦК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно статті 1166 ЦК України, майнова щкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Так, обставини зазначені в вироці Зарічного районного суду міста Суми від 13.10.20р. по справі № 591/6043/20 та в ухвалі Сумського апеляційного суду від 15.04.21р. по справі № 591/6043/20, а саме в частині привласнення Відповідачем грошових коштів Позивача в розмірі 25 800 гривень 00 копійок, досліджені та встановлені в порядку кримінального судочинства. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що письмовими доказами встановлено факт завдання шкоди позивачу, неправомірні дії відповідача, причинний зв`язок між завданням шкоди позивачу та неправомірними діями відповідача, тому вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач зазначає, що у зв`язку з розглядом справи, ним були понесені судові витрати у загальному розмірі 3500 грн., з яких уся сума складається з витрат на професійну правничу допомогу. Матеріали справи також містять договір з адвокатом Ільницьким М.П. про надання правничої допомоги від 15.06.2021 та розрахунок з яким суд погоджується і вважає за необхідне стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. Крім того, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, позивач не сплачував судовий збір при зверненні до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
Керуючись ст.ст. 2-5, 12, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України,
Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат - Ільницький Михайло Петрович задовольнити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Повний зміст рішення виготовлений 24.01.2022

Суддя Бакланов Р. В.