КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/62/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022року місто Київ

справа № 760/18585/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ;

вселити його в квартиру АДРЕСА_1 .

В обгрунтування вимог посилався на те, що у період з 27 липня 1985 року по 26 серпня 2020 року він з ОСОБА_3 перебували у шлюбі.

Вказував, що під час служби у Збройних Силах України в 1994 році ним була отримана квартира АДРЕСА_1 .

Зазначав, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2006 року зазначена квартира належить на праві власності йому та членам його сім`ї в рівних долях.

Посилався на те, що після розірвання шлюбу 26 серпня 2020 року в квартирі продовжують проживати його колишня дружина з донькою.

Вказував, що 26 серпня 2020 року при поверненні додому, він не зміг потрапити до квартири, оскільки відповідачі змінили замки.

Зазначав, що він неодноразово звертався до ОСОБА_3 з пропозицією щодо спільного користування квартирою, проте остання ігнорує його вимоги.

Посилався на те, що він звертався до поліції з заявами щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, після чого він зміг потрапити у квартиру, проте відповідачі попередили його про те, що не будуть пускати його до квартири.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, зокрема, що він є співвласником спірної квартири, а тому дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Вказував, що суд не надав належної оцінки тому факту, що 26 серпня 2020 року він звернувся до поліції з заявою щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном і лише після втручання поліції він зміг потрапити у квартиру, проте відповідачі попередили його про те, що не будуть пускати до квартири.

Зазначав, що іншого житла в місті Києві у нього немає, тому він весь час розгляду справи з вересня 2020 року по цей час змушений проживати в сараї на земельній ділянці, що знаходиться в Садовому товаристві «Відрадне» Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, щоб уникати провокації, скандалу який трапляється після кожного приходу до квартири, де він проживав у коридорі.

Посилався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги факт відсутності його з 20 травня 2020 року по 26 серпня 2020 року у спірній квартирі.

Вказував, що відповідачі ввели суд в оману, твердженням, що він за час відсутності у квартирі 01 серпня 2020 року почав погрожувати відповідачам фізичною розправою, такого не було, а суд не дослідів належним чином ці провокації та наклепи.

23 грудня 2021 року від відповідачів до суду апеляційної інстанції надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказували на те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачі та їх представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

А відтак, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачів та їх представника, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з не доведеності позовних вимог позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 27 липня 1985 року по 26 серпня 2020 року позивач ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_4 та відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11 січня 2006 року.

У позовній заяві позивач вказував, що після розірвання шлюбу 26 серпня 2020 року у спірній квартирі продовжує проживати його колишня дружина ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 26 серпня 2020 року при поверненні додому, він не зміг потрапити до квартири, оскільки відповідачі змінили замки.Зазначав, що він неодноразово звертався до ОСОБА_3 з пропозицією щодо спільного користування квартирою, проте остання ігнорує його зимоги.

На підтвердження своїх вимог, позивач до позовної заяви надав копії: свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2006 року, технічного паспорту на квартиру, паспорту громадянина України ОСОБА_1 та посвідчення на ім'я ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву вказувала на те, що позивач тисне на неї з дочкою, щоб останні звільнити квартиру. Повідомивши позивача, що спірна квартира є спільною сумісною власністю, ОСОБА_1 почав погрожувати їй та дочці фізичною розправою із застосуванням насильства. Вказувала, що ні вона, ні дочка ОСОБА_2 ніколи не перешкоджали позивачу у користуванні спірною квартирою.

На підтвердження своїх заперечень, відповідач ОСОБА_3 надала копію витягу з ЄРДР від 01 серпня 2020 року, копію заяви (повідомлення) про криімнальне правопорушення від 29 липня 2020 року.

Положеннями ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином факт того, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідачів з пропозицією щодо спільного користування квартирою, проте останні ігнорували його вимоги та виганяли його з квартири, колегія суддів відхиляє, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивач не надав.

При цьому, позивачем не було надано доказів на спростування пояснень та доказів наданих стороною відповідача.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, ОСОБА_1 долучив до неї копію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ст.185 КК України адресованої Солом`янському УП ГУНП в місті Києві від 27 серпня 2020 року.

Колегія суддів не приймає додану до апеляційної скарги копію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ст.185 КК України адресованої Солом`янському УП ГУНП в місті Києві від 27 серпня 2020 року, оскільки такий доказ не був предметом дослідження суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що з заявою до Солом`янського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_1 звернувся 27 серпня 2020 року, тобто в день подання даного позову до суду.

Сама по собі наявність неприязних відносин між сторонами по справі та лише факт звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, надання правовстановлюючих документів на квартиру без надання та зазначення будь-яких доказів на підтвердження чинення позивачу перешкод у користуванні житлом не може бути безумовною підставою для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з вищенаведеного, обставин справи встановлених судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про не доведеність позовних вимог позивача та відсутності правових підстав для задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: