Справа № 642/3123/21
Номер провадження 2/642/673/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді- Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря- Бочарніковій І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,--

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 15.10.2020, приблизно о 15:35 в районі 484 км автодороги "Київ-Харків-Довжанський", за межами населеного пункту, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Рено Преміум" р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом "АСКО", р.н. НОМЕР_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину з права на ліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохода з тілесними ушкодженнями було госпіталізовано до лікарні, де останній від отриманих травм помер. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 16.10.2020 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001253 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПАТ «СК «Євроінс Україна» згідно Полісу № 148189085. На адресу відповідача було скеровано заяву про виплату страхового відшкодування для дочки загиблого, а саме моральної шкоди у розмірі 60 000,00 грн. Листом від 30.03.2021 року Відповідачем повідомлено про те, по рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідного рішення по кримінальній справі за фактом даної ДТП, вказавши, що відповідно до ст. 36. Закону страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу. Таким чином, рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілої на отримання страхового відшкодування. У зв`язку з чим, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 14.12.2021, просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 60 000, 00 грн моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 7259,18 грн., три відсотки річних у розмірі 1314, 37 грн, інфляційні витрати у розмірі 2621,76 грн, а всього 1 814, 43 грн, а також понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Ухвалою суду від 31.05.2021 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

01.11.2021 представником відповідача до суду скеровано відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позову відмовити. Мотивуючи тим, що позивача було повідомлено, про те, що розгляд справи про здійснення страхового відшкодування буде поновлений після отримання страховиком рішення суду або постанови про закриття кримінального провадження про встановлення вини чи відсутність вини водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яка мала місце 15.10.2021. В подальшому була долучена постанова про закриття кримінального провадження від 30 червня 2021 року, винесена слідчим СУ ГУ НП в Харківській області, якою провадження закрите у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Посилаються на те, що відсутність у водія ОСОБА_2 уникнути наїзду на пішохода є непереборною силою та керуючись постановою про закриття кримінального провадження, вважають позовну заяву безпідставною та необґрунтованою.

21.12.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому представник позивачів зазначає, що обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли не було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому факт завдання шкоди позивачам є встановленим та не підлягає доказуванню. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. В порядку ч. 36.1 ст. 36 Закону, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом не передбачено. А щодо відсутності у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути наїзду на пішохода є непереборною силою, оскільки така обставина не була об`єктивно невідворотною за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки, не є надзвичайною подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди та зовнішньою подією по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. З моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпіла сторона та і не отримала належного відшкодування, тобто є порушення прав позивача на отримання страхового відшкодування у строки передбачені Законом, що в свою чергу і стало підставою до суду.

Позивач та її представник в судове засідання не прибули, подали письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився. Направлені на його адресу судові повідомлення повернулися до суду з відмітками "про отримання судової повістки".

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 жовтня 2020 року, приблизно о 15:35 в районі 484 км автодороги "Київ-Харків-Довжанський", за межами населеного пункту, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Рено Преміум" р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом "АСКО", р.н. НОМЕР_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину з права на ліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохода з тілесними ушкодженнями було госпіталізовано до лікарні, де останній від отриманих травм помер.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 16 жовтня 2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001253 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПАТ «СК «Євроінс Україна» згідно Полісу № 148189085.

Довіреністю від 22.12.2020 року посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кулієвою Л.Л. та зареєстрованою в реєстрі за № 1748 підтверджується, що ОСОБА_1 уповноважила Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ «ПОЛІС» в особі директора ОСОБА_6 здійснювати представництво її інтересів по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15 жовтня 2020 року в результаті якої загинув ОСОБА_3 .

04 січня 2021 року представником ОСОБА_1 директором ТОВ "Центр Автовиплат Поліс" ОСОБА_6 на адресу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було направлено заяву про виплату страхового відшкодування на підставі ст. ст. 27.3, 27.5, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) для дочки загиблого, а саме 60 000,00 грн моральної шкоди.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 20 жовтня 2020 року, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 140.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 17 березня 1971 року, підтверджується, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначені: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 22 вересня 2020 року.

Листом № 350/ ДВЗ від 04 лютого 2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомлено про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання Відповідачем відповідного рішення по кримінальній справі за фактом даної ДТП , вказавши, що відповідно до с. 36. Закону страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу.

09 березня 2021 року представником позивача директором ТОВ "Центр Автовиплат Поліс" ОСОБА_6 скеровано до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» запит щодо інформації про стан розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 04 січня 2021 року.

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на адресу представника згідно довіреності скерувало лист від 30 березня 2021 року, у якому повідомлено, про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, покликаючись на п.36.2 ст.36 Закону.

Директором ТОВ "Центр Автовиплат Поліс" ОСОБА_6, який діяв в інтересах ОСОБА_1 08 квітня 2021 року на адресу ПАТ «СК «Євроінс Україна» скеровано заяву про долучення документів, а саме копію витягу з ДРАЦС про реєстрацію народження ОСОБА_3 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 20 квітня 2021 року було скеровано Досудову вимогу № 000637/21 про виплату страхового відшкодування в якій просили невідкладно провести виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 60 000,00 грн моральної шкоди.

Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП чи будь-яких інших документів на підтвердження обставин ДТП.

Тобто, до заяви про виплату страхового відшкодування Потерпілою надано Страховій компанії всі належні та наявні документи, які передбачені ст. 35 Закону.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Законом страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.

На володільця джерела підвищеної небезпеки покладається відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідача, як на страховика.

Постанова Верховного Суду України у справі №554/858/19 від 01 липня 2020 року: Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною».

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону, в чинній на час настання страхового випадку редакції, передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Посилання відповідача з приводу призупинення розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування суд вважає безпідставними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Частиною 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до вищенаведеної статті страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Вбачається, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня отримання позивачем відповідної заяви.

Проте, в порушення норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Питання вирішено у не визначений Законом спосіб призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування моральної шкоди. Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату в порядку, передбаченому ст. 27 Закону , тобто здійснити відшкодування моральної шкоди.

До матеріалів цивільної справи після відкриття провадження була долучена постанова слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30 червня 2021 року, якою кримінальне провадження № 0001253, закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілої чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові слідчого СУ ГУ Національної поліції в Харківській області про закриття кримінального провадження від 30 червня 2021 року, відсутня.

Також, не заслуговують на увагу доводи про те, що відсутність у водія ОСОБА_2 можливості уникнути наїзду на пішохода є непереборною силою, оскільки така обставина не була об`єктивно невідворотною за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки, не є надзвичайною подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди та зовнішньою подією по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Також, суд критично відноситься до доводів представника відповідача, на ту обставину, що постановою слідчого, кримінальне провадження відносно водія ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

У постанові про закриття кримінального провадження від 30 червня 2021 року хоча і зазначено, що пішохід ОСОБА_3 відповідно до розділу 4 п 4.7. повинен переходити проїзну частину по пішохідних переходах, однак не визначено обставини, за яких потерпілий вийшов на смугу руху автомобіля, не виключено факт погіршеного стану здоров`я. Саме по собі посилання в постанові про закриття кримінального провадження на те, що ДТП трапилась у зв`язку з тим, що загиблий вибіг на смугу руху автомобіля, не є підставою для висновку про грубу необережність загиблого у ДТП, а те, що водій ОСОБА_2 не мав можливості уникнути наїзду на пішохода непереборну силу. Зважаючи на те, що обов`язок доведення умислу, непереборної сили покладено на відповідача, який належних та достатніх доказів на підтвердження цьому суду не надав, тому суд вважає недоведеним, що шкода була завдана внаслідок непереборною силою або умислом потерпілого.

У свою чергу доводи представника відповідача спростовуються положенням статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Також, відповідно до Постанови Верховного Суду у справі №345/3335/17 від 03.06.2020 року, вбачається, що коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

ОСОБА_1 внаслідок кримінального правопорушення не виплачено страхове відшкодування, що в цілому суперечить інституту відшкодування шкоди, а також зводиться до порушення прав Позивача, адже практична цінність цього виду страхування, зважаючи на вразливий стан потерпілих, полягає у швидкому, повному та гарантованому відшкодуванні шкоди. На досягнення цієї мети спрямоване нормативне врегулювання умов, розмірів та порядку страхових виплат.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки Відповідачем з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілий так і не отримала належного страхового відшкодування. Тобто, є порушено право позивача на отримання страхового відшкодування у строки передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Що стосується стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то слід вказати таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі N 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц (провадження N 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 (провадження N 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За таких обставин, 90-денний строк на прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування сплив 16 квітня 2021 року. Також, починаючи з 17 квітня 2021 року по 13 січня 2021 року відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 7259 гривень 18 копійок, три відсотки річних у розмірі 1341 гривні 37 копійок, інфляційні витрати у розмірі 2621 гривню 76 копійок, а всього 11 222 гривні 31 копійку

Наданий представником позивача розрахунок сум, які підлягають стягненню на користь позивача суд приймає до уваги, оскільки відповідачем не спростовано доводів представника позивача щодо визначеного розміру інфляційних збитків, пені та 3% річних та не подано жодних доказів щодо невірного розрахунку цих показників.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.3. 4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені.

У своїй постанові від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, Позивачем надано: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, договір про надання правової допомоги № 09.04.21 від 09 квітня 2021 року у якому зазначена фіксована сума гонорару, ордер ВС № 1076710 від 21 травня 2021 року, детальний опис наданих послуг від 14 вересня 2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 45 від 14 вересня 2021 року.

Вказані документи суд вважає належними, достатніми та допустимими доказами, що підтверджують обґрунтованість понесених позивачем витрат на правову допомогу, враховує, що відповідачами у відповідності до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України не доведено факт неспівмірності цих витрат.

З матеріалів справи вбачається, що судові засідання у цій справі не проводилися, тому витрати на представництво у суді першої інстанції у розмірі 2000,00 грн. не підлягають відшкодуванню позивачу.

Тому, суд приходить до переконання, що з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України»на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Оскільки позивач при звернені до суду був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) страхове відшкодування у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 7259 (сім тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 18 копійок, три відсотки річних у розмірі 1341 (однієї тисячі триста сорок однієї) гривні 37 копійок, інфляційні витрати у розмірі 2621 (дві тисячі шістсот двадцять одну) гривню 76 копійок, а всього 11 222 (одинадцять тисяч двісті двадцять дві) гривні 31 копійку.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» () на користь держави в розмірі 908 (дев*ятсот вісім) грн.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.01.2022.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 11 червня 2002 року, РНОКПП: НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», , місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102

Головуючий Суддя: