Справа № 522/30/22
Провадження № 2/522/5/22
УХВАЛА

3 лютого 2022 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Косіцина В.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу «Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про незаконне відсторонення від роботи, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу «Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про незаконне відсторонення від роботи, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року зазначений позов був залишений без руху, позивачці був наданий десятиденний термін з дня отримання ухвали для усунення недоліків в оформленні позовної заяви шляхом надання до суду належним чином оформленого позову (не уточненого, не виправленого), а саме позову оформленого відповідно до вимог статей 175, 177 ЦПК України та доказів сплати судового збору.

17.01.2022 року позивачка звернулась до суду із заявою про роз`яснення ухвали суду від 10 січня 2022 року.

Ухвалою від 27.01.2022 року у роз`ясненні ухвали суду про залишення позовної заяви без руху було відмовлено.

31.01.2022 року позивачка звернулась до суду із заявою про зміну підстав позову, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ від 20.12.2021 року № 1592/ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 », зобов`язати відповідача поновити порушені права позивача шляхом допуску до роботи та виплати позивачу невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи з 20.12.2021 року по час фактичного виконання судового рішення. До заяви позивач додала квитанцію на підтвердження сплати нею судового збору у сумі 992,40 грн.

Вивчивши надану позивачем заяву про зміну підстав позову та додані до неї документи, вважаю, що недоліки через які позовна заява була залишена без руху позивачкою не усунуті.

По перше положення ЦПК України не передбачають надання заяви про зміну підстав позову на виконання ухвали суду про залишення позову без руху до відкриття провадження.

Крім того та це на думку суду є суттєвим недоліком, позивач хоч і сплатила судовий збір. Проте лише за одну вимогу немайнового характеру.

При цьому в своєму позові окрім вимоги немайнового характеру. Нею заявлена вимога майнового характеру про стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення. В ухвалі від 10.01.2022 року позивачці було роз`яснено, що Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку, в тому числі, за час відсторонення, під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Позивачці було роз`яснено, що відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте замість сплати судового збору, позивачка в заяві про зміну підстав позову позивач змінила формулювання та просить стягнути «заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи», проте зміна назви не змінює природу вказаних виплат.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Водночас статтею 5 Закону України «Про судовий збір» установлено пільги щодо сплати судового збору, згідно з пунктом 1 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Так, відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Пільг щодо сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення, Закон України «Про судовий збір» не визначає.

Таким чином, при зверненні з вказаним позовом позивачка не була звільнена від сплати судового а ні в частині вимог немайнового характеру, а ні в частині вимог про стягнення заробітної плати за час відсторонення.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі у справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: - про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Указаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Крім того, за змістом норм чинного законодавства заробіток за час відсторонення (час вимушеного прогулу) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто заробіток за час відсторонення(час вимушеного прогулу) не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19).

Такої ж правової позиції дотримується Одеській апеляційний суд у постанові від 18.10.2021 по справі 522/12850/21.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своєму позові позивачка не зазначає його ціну.

Згідно ч. 2ст. 176 якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи ту обставину, що на момент пред`явлення позову визначити його ціну не вбачалося можливим, суд в своїй ухвалі від 10.01.2022 року визначив, що за вимогу майнового характеру на момент подання позову позивачка має сплатити мінімальний розмір судового збору у розмірі 992,40 грн.

В цій частині ухвала суду не була виконана.

Згідно ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, задля не допущення порушення принципу рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, з урахуванням відсутності будь яких клопотань з боку позивачки про відстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати, вважаю, що позовна заява підлягає поверненню на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Разом з позовною заявою позивачка звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд зобов`язати відповідача надати суду копію оскаржуємого наказу та копію акта від 14.12.20221 року № 1на підставі якого позивача було відсторонено від роботи. Окрім витребування доказів, вищевказана заява не містить жодної вимоги про вжиття заходів забезпечення позову. Питання про витребування доказів суд може вирішити при відкритті провадження у справі або у першому судовому засіданні.

Проте оскільки провадження по справі судом не відкрито, суд вважає за необхідне повернути зазначену заяву без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 185, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу «Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про незаконне відсторонення від роботи, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу вважати неподаною та повернути.

Повернути без розгляду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просить зобов`язати відповідача надати суду копію оскаржуємого наказу та копію акту від 14.12.20221 року № 1на підставі якого позивача було відсторонено від роботи.

Роз`яснити ОСОБА_1 про те, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Роз`яснити ОСОБА_1 про те, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в порядку на строки передбачені ст.ст.353, 354 ЦПК України.

Ухвала складена та підписна 03 лютого 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.