Справа №333/7759/21
Провадження №2-о/333/24/22/22
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці адвоката Єрохіна С.А.,

представника заінтересованої особи Тараш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., заінтересована особа: Комунарський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунарський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, відповідно до якої заявник просить суд встановити її факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежної України 24.08.1991 року.

Вимоги обґрунтовані тим, що заявник ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ») народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в Волинській області, Голобського району, селище Голоби. З 1976 року вона навчалася в м. Дніпропетровськ де познайомилася з ОСОБА_3 та вийшла за нього заміж і змінила прізвище.

18 січня 1979 року у зв`язку з тим, що відбулась змінила прізвища з « ОСОБА_2 » на прізвище « ОСОБА_4 » позивач отримала новий паспорт, який був виданий Ленінським РВ ВС м. Дніпропетровська.

У період з 11 грудня 1985 року по 21 серпня 1997 року ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживала за адресою : АДРЕСА_1 .

28 грудня 1998 року, ОСОБА_1 поїхала до Ізраїлю де мешкала до 2020 року.

Паспорт громадянина СРСР нею було втрачено. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 з 1998 року не мешкала в Україні, іншого громадянства вона не отримувала.

Коли повернулася до Запоріжжя і звернулася щоб отримати паспорт, отримала відмову у видачі паспорту із зазначенням того, що наявність прописки за адресою: АДРЕСА_1 з 12.12. 1985 року по 21.08.1997 рік, не є доказами її фактичного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

За результататами заяви ОСОБА_1 до Комунарського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, її особистість була ідентифікована і згідно інформації отриманої з бази даних Реєстру, карток підтверджено факт оформлення паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та його реквізитів на ім`я ОСОБА_1 , але належність до громадянства України не встановлено.

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 отримає право звернутися із заявою про оформлення паспорта громадянина України.

Ухвалою суду від 09.11.2021 року заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд заяви здійснюється в порядку окремого провадження (а.с. 17, зворот).

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали заяву з підстав викладених в ній, просили суд задовольнити вимоги. ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні викладеним у заяві.

Представник заінтересованої особи Тараш Ю.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила про те, що є сусідкою ОСОБА_1 . З 1984 року вони проживали разом у квартирі АДРЕСА_2 . Вони товаришували. ОСОБА_1 проживала з чоловіком та двома дітьми. Працювала заявниця інженером на залізниці. Потім останні два роки була приватним підприємцем. В серпні 1997 року Єншуєви продали квартиру. Станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_7 зазначив про те, що ОСОБА_1 є дружиною його брата ОСОБА_3 . Знайомі вони з 1976 року. У 1985 році Єншуєви отримали квартиру на «Пісках» по АДРЕСА_4 . Проживали у цій квартирі до 1997 року. Потім донька виїхала до Ізраїлю, а вони продали квартиру. У грудні 1998 року ОСОБА_4 поїхала до Ізраїлю разом із сином. Станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 проживала на території України.

Свідок ОСОБА_8 зазначив про те, що ОСОБА_1 є дружиною брата його дружини ОСОБА_7 . Знає заявницю з 1985 року. Бували у них в гостях на «Пісках» с 1986 року по 1998 рік. У грудні 1998 року ОСОБА_1 поїхала до Ізраїлю. Станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 проживала в Україні.

Вислухавши думку представника заявника, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Голоби Волинської області (а.с.10,11)

24.12.1976 року ОСОБА_9 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 та ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2293 (а.с.27).

Згідно відповіді Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району УДРФО ДРП встановлено, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 22.10.1980 року по 04.05.1983 рік була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , а з 11.12.1985 року по 21.08.1997 рік за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією архівних карток (а.с.25, 28, зворот).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1998 року по 2020 рік проживала у Ізраїлі.

ОСОБА_1 , за її твердженням, втратила паспорт СРСР зразка 1974 року та своєчасно не оформила паспорт громадянина України.

Листом Комунарського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 12.11.2022 року ОСОБА_1 , фактично було відмовлено у задоволенні заяви щодо оформлення паспорта громадянина України, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних , релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України» (13 листопада 1991 року)проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

Відповідно до п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Тобто предметом розгляду справи для встановлення саме юридичного факту проживання на території України є саме факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

Оцінюючи надані заявником докази та показання свідків, суд прийшов до висновку, що ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду та підтверджують факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року.

Доказів, які б спростовували зазначені факти суду не надано.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., заінтересована особа: Комунарський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки селища Голоби, Ковельського району, Волинської області на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська