01.02.2022
Справа № 642/610/22
Провадження №6/642/30/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е МУ К Р А Ї Н И

27 січня 2022 рокуЛенінський районний суд м.Харкова

в складі: головуючогосудді Бородіної О.В.

при секретарі: Добронос Д.С.,

розглянувши в судовому засіданні подання приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю. В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань за трьома виконавчими листами № 642/2179/17 від 03.03.2020 року та виконавчим листом № 642/5190/19 від 06.01.2021 року, виданими Ленінським районним судом м. Харкова, без вилучення паспортного документу.

В обґрунтування подання приватним виконавцем зазначено, що у його провадженні перебуває зведене виконавче провадження № 64297465 з примусового виконання вказаних виконавчих листів. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 26.01.2021 року. Заявник вказує, що боржник ОСОБА_1 обізнана про наявне виконавче провадження, оскільки поштове відправлення із копіями постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу відправника не повертались. Крім того, ОСОБА_1 у вересні 2021 року зверталась із скаргою на дії приватного виконавця до суду. Але будучи обізнаною про наявне виконавче провадження, свідомо ухиляється від виконання своїх встановлених рішеннями суду зобов`язань перед ОСОБА_2 , хоча має реальну можливість їх виконати. Крім того, з отриманої інформації, приватний виконавець зазначає, що боржниця має неофіційний дохід, а також протягом року двічі перетинала державний кордон на 14-денний строк. В ході виконавчого провадження було накладено арешт на нерухоме майно, що належить боржниці. Земельна ділянка була виставлена на торги, та після того як три електронні торги не відбулись, виконавцем була винесена постанова про передачу земельної ділянки за ціною третіх торгів стягувачу. Також на торги був виставлений житловий будинок , що належить боржниці. Однак, ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30.09.2021 року було задоволено заяву директора ТОВ «Псилогос» Рузматова А.А. про забезпечення позову, та було зупинено реалізацію житлового будинку до вирішення спору по суті. Виконавець посилається на те, що єдиною засновницею вказаного товариства є ОСОБА_1 , та за допомогою підконтрольного їй підприємства вживає заходів щодо здійсненню виконавчих дій та умисно ухиляється від виконання судових рішень. Виконавець вказує, що боржниця має реальну можливість виконати судові рішення, оскільки вона користувалась послугами адвоката, кілька разів перетинала державний кордон, що на його переконання свідчить про наявність у неї грошових коштів. Також в ході виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржниці, грошові кошти на рахунках. Однак, банк надав відповідь, що грошових коштів на рахунку недостатньо для виконання постанови. Транспортні засоби у боржниці відсутні. Виконавцем вжиті заходи для задоволення вимог стягувача, однак ці заходи не призвели до очікуваного результату повного та фактичного виконання судових рішень.

До клопотання додано постанови від 26.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64297465, № 64297472, № 64297299, № 64297295, копії виконавчих листів, інформацію з ІС ДП «НАІС» щодо перетину кордону ОСОБА_3 у 2021 році, акт привтаного виконавця від 05.02.2021 року щодо неподання декларації про доходи та майно боржником, копія скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд розглядає дане подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Повідомлений про день час та місце розгляду справи в судове засідання приватний виконавець не з`явився. У поданні просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій, як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Крім того, слід зазначити, що право приватного (державного) виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

З копії скарги долученої до матеріалів подання, вбачається , що боржниця оскаржувала дії та бездіяльність приватного виконавця, посилаючись в тому числі на те, що вона не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження.

ВС у постанові №331/8536/17 від 28.10.2020 вказав, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою саме невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» ЄСПЛ підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, ЄСПЛ у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та ФельдешнеХайлік проти Угорщини» (FoldesandFoldesneHajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «ФельдешиФельдешнеХайликпротивВенгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «ЛеКонт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (LeCompte, VanLeuvenandDeMeyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Також за висновками ВС в постанові №331/8536/17 від 28.10.2020 обмеження у праві виїзду за межі України застосовується за наявності достатніх підстав вважати, зокрема, що особа має намір вибути за межі України з метою саме невиконання рішення суду.

Отже сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, про що вказує у даній справі приватний виконавець, та неможливість в примусовому порядку задовольнити відповідні вимоги за рахунок коштів чи майна боржника не може свідчити про ухилення останнього від виконання покладених на нього обов`язків. На момент звернення до суду з відповідним поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. При цьому, одночасному доведенню належними доказами підлягає факт наміру особи вибути за межі України з метою ухилитися від покладених на нього рішенням судів обов`язків, що в даному випадку заявником не виконано.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

За результатами розгляду подання приватного (державного) виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке розглядається в порядку ст. 441 ЦПК України, судом виноситься ухвала. При цьому, порядок тимчасового обмеження у праві виїзду, за межі України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», відповідно до якого не передбачено обмеження в праві виїзду за межі України за ухвалою суду.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, та те, що приватним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання судового рішення та факт наміру особи вибути за межі України з метою ухилитися від покладених на нього рішенням судів обов`язків, суд вважає, що подання є недоведеним та передчасним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод,Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України»,ст. 33 Конституції України,ст. ст. 268, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 01.02.2022 року.

Суддя О.В. Бородіна