гСправа № 358/1167/20 Провадження № 2/358/110/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Фесенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області, Миронівської районної державної адміністрації Київської області в особі Відділу адміністративних послуг та державної реєстрації, Миронівської міської ради Київської області про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності, визнання права спільної часткової власності -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права власності за Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області на нерухоме майно - нежитлову будівлю, складовими частинами якої як об`єкта нерухомого майна, є: нежитлова будівля (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, про яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності № 22748733 від 05 жовтня 2017 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206), та визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на нежитлову будівлю (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у процесі реорганізації КСП «Надія», яке знаходилось в с. Іванівка, Богуславського району, Київської області, здійснювалося паювання майна даного КСП відповідно до Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України 14 березня 2001 року №62, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 року за № 305/5496, який був чинним на час проведення паювання.

Він (позивач), як колишній член КСП«Надія», брав участь у паюванні майна підприємства особисто та крім того представляв групу інших членів КСП«Надія» у кількості 353 особи, які вирішили об`єднати свої майнові паї і відповідно до суми розмірів їх майнових паїв претендували на виділення в натурі майна КСП вцілому на групу. 27 лютого 2003 року збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» (протокол № 1 зборів) прийняли рішення про виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - ОСОБА_2 ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761 грн. 57 коп. та затвердили Акт складений комісією з розпаювання колишнього КСП «Надія», за яким ОСОБА_2 (як уповноваженому групи 353 співвласників майна колишнього КСП) було виділено в натурі майно, серед якого зокрема: нерухоме майно - нежитлова будівля (операторська) А (в акті - приміщення башні 1), свердловина А/св (в акті - скважина інвентаризаційний № 084, по паспорту - артезіанська свердловина № 103-72, свердловина, А/св) та водонапірна вежа 1 (в акті - башня, інвентаризаційний № 083), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене майно було передане ПОСП «Іванівське». Між власниками майнових паїв, яким це майно виділялося на групу, майно в натурі не ділилося.

У подальшому, протягом 2008-2018 років, позивач ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу викупив майнові паї колишнього КСП «Надія» у частини тих власників паїв, яким майно було виділено на групу в складі 353 осіб згідно з Актом, затвердженим 27 лютого 2003 року зборами власників майнових паїв колишнього КСП «Надія».

Таким чином, нерухоме майно - нежитлова будівля (операторська) А, свердловина А/св та водонапірна вежа 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 із 2003 року належало і дотепер належить на праві спільної часткової власності співвласникам майна колишнього КСП «Надія» - фізичним особам, в тому числі і позивачу ОСОБА_2 .

Незважаючи на це, 05 жовтня 2017 року Державний реєстратор ОСОБА_3 протиправно та безпідставно внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на згадане вище майно (операторську, свердловину та водонапірну вежу) за відповідачем 1 - Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області.

Як свідчить витяг із Реєстру, підставою для здійснення реєстрації права власності була лише довідка Іванівської сільської ради № 02-23/500 від 03 жовтня 2017 року, підписана сільським головою. Жодного правовстановлюючого документа на вказане майно або рішення сільської ради про віднесення майна до комунальної власності відповідач-1 державному реєстратору не надав.

При цьому, вказана довідка № 02-23/500 від 03.10.2017 була видана виконкомом Іванівської сільської ради та містила відомості про те, що згідно розпорядження № 15 від 26.06.2017 року та акту інвентаризації майна від 30.06.2017 року, водонапірна вежа та нежитлова будівля (операторська) по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області.

Як видно зі змісту цієї довідки, вона не є правовстановлюючим документом, не встановлює і не підтверджує наявності будь-яких законних правових підстав виникнення у відповідача-1 права комунальної власності на вказане в довідці майно. Не є такими правовстановлюючими документами ні розпорядження №15 від 26.06.2017 року, ні акт інвентаризації майна від 30.06.2017 року, згадані в довідці. Більше того, в довідці йдеться про перебування майна «на балансі», а не про факт його створення чи набуття в передбаченому законом порядку.

Тому державний реєстратор ОСОБА_3 грубо порушила приписи ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час здійснення реєстрації права власності, і прийняла рішення та здійснила реєстрацію права власності за відповідачем-1 без належних правових підстав.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Як свідчать дані Державного реєстру прав, державний реєстратор ОСОБА_3 грубо порушила також і вказаний припис цього Закону, а саме запис № 22748733 у Державному реєстрі прав про право власності відповідача-1 на майно державний реєстратор ОСОБА_3 вчинила 05 жовтня 2017 року, при тому, що рішення про державну реєстрацію прийнято нею 10 жовтня 2017 року - тобто вже після того, як було вчинено запис про право власності (за спливом 5 днів).

Із огляду на вищевикладене, протиправним є здійснення державної реєстрації права власності та внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 22748733 від 05 жовтня 2017 року, вчиненого згідно з рішенням державного реєстратора ОСОБА_3 від 10 жовтня 2017 року, про реєстрацію права комунальної власності за Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області на нерухоме майно - нежитлову будівлю, складовими частинами якої як об`єкта нерухомого майна, є: нежитлова будівля (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1).

Позивач зазначає, що згідно приписів частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, але ні він, ні інші співвласники майна не передавали спірне майно Іванівській сільській раді у комунальну власність.

З огляду на вказане, державна реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем-1 порушує право власності позивача на майно, яке належить йому на праві спільної часткової власності. Таким чином значно зменшується обсяг майна, яке було виділене групі співвласників майна КСП «Надія». Як наслідок усі співвласники, в тому числі й позивач, позбавляються права одержати спірне майно в індивідуальну власність у натурі в порядку виділу, користуватися ним, розпоряджатися.

В судовому засіданні позивач та його представник в своєму вступному слові та додаткових поясненнях позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на вищевказані факти та докази.

Представник відповідача Фесенко Н.В. в своєму вступному слові та додаткових поясненнях позов не визнала. В своїх запереченнях вона підтримала відзив на позов та вказла на те, що при розгляді даної справи першочергово необхідно встановити факт порушеного права позивача, але останній не довів, що має право на спірне майно, яке саме право його порушено, та яким чином відновиться його право скасуванням державної реєстрації речового права. Об`єктом спору являється нерухоме майно, яке є об`єктом соціальної інфраструктури, яке не підлягало розпаюванню та належить громаді, за якою й зареєстроване.

За рахунок цього майна здійснюється водопостачання трьох житлових будинків, що встановлено рішенням суду, а тому винесене рішення може завдати шкоди громадянам - жителям села, що прямо суперечить ст. 13 Цивільного кодексу України.

Реєстрація майна проведена згідно норм діючого та чинного законодавства, жодних доказів, що спростовують даний факт позивач не надав.

Також позивач не довів, чому починаючи з 2003 року, коли він отримав право пайовика він не здійснював жодних дій, щодо спірного майна чи захисту своїх прав відносно нього, а тому ним пропущений строк позовної давності.

Позивач не довів жодним належним та допустимим доказом, що майнові паї, які він викупляв у інших пайовиків стосувалися саме спірного майна.

Крім того, позивач посилається на формальні порушення, які не мають наслідком, згідно норм чинного законодавства, для вжиття таких заходів, як скасування державної реєстрації права. Сам факт визнання недійсною та скасування державної реєстрації не створює жодних правових наслідків для позивача, а тому не може порушувати його права чи інтереси. Натомість, враховуючи, що майно не підлягає паюванню, належить до соціальної сфери, яка забезпечує постачання води до житлових будинків, воно належить громаді, а рішення у даній справі на користь позивача, навпаки завдасть шкоди іншим людям та громаді вцілому.

Заслухавши вступне слово учасників справи та додаткові пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76, 82 ЦПК.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші у часники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права у виниклих правовідносинах, суд враховує наступне.

Предметом указаного спору є право на об`єкт нерухомого майна, який набутий у результаті виділення майнового паю в натурі.

Згідно зі статтею 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Відповідно до статі 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох, або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка в майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності не тотожне розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-XII (далі - Закон № 2114-XII) та Указом Президента України № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту прав селян у процесі формування аграрного сектора економіки».

За змістом статті 7 цього Закону об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Згідно із статтею 9 Закону № 2114-XII до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 затверджено, зокрема Методику уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих (далі - Методика) і Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі - Положення).

Пунктом 2 цієї Методики визначено, що співвласники - члени підприємства, в тому числі реорганізованого, за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника; майновий пай - частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Положенням передбачено, що комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, створена з метою забезпечення захисту прав на пайовий фонд майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, в тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства, основним завданням якої є уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 (далі - Порядок), майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Згідно з абзацом шостим пункту 14 Порядку для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Виходячи із зазначеного право власності на майновий пай посвідчується відповідним свідоцтвом, вирішення питання про видачу якого перебуває в компетенції сільської, селищної або міської ради. Водночас закон не обмежує особи строком на отримання нового свідоцтва про набуття у власність майнового паю (його частини). Отже, сама по собі відсутність нового свідоцтва про набуття у власність майнового паю (його частини) не свідчить про неможливість його отримання та, відповідно, про відсутність права на майновий пай.

Згідно з Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 року за № 305/5496 (далі - Порядок розподілу та використання майна), що був чинним на час проведення паювання майна колишнього КСП «Надія» (п. 8) кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 12 цього ж Порядку розподілу та використання майна, збори співвласників після розгляду пропозицій комісії щодо визначення розмірів майнових паїв затверджують результати розподілу майна пайового фонду та переліки майна, яке виділяється у натурі групам співвласників, зокрема, для кожної з груп співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі в спільну часткову власність єдиним комплексом.

Відповідно до пункту 15 Порядку розподілу та використання майна, виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

Згідно з пунктом 16 цього Порядку розподілу та використання майна, визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників майнових паїв може бути здійснене одним із нижченаведених способів за рішенням зборів співвласників: за структурою пайового фонду; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону. Спірні питання щодо розподілу майна між співвласниками вирішуються в судовому порядку.

У справі, що розглядається, спір виник з приводу порушення права власності позивача ОСОБА_2 як одного із співвласників майнових паїв КСП «Надія» на нерухоме майно внаслідок дій Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області і відділу державної реєстрації Богуславської районної державної адміністрації з реєстрації такого права на підставі довідки № 02-23/500 від 03.10.2017, яка була видана виконкомом Іванівської сільської ради про те, що згідно розпорядження № 15 від 26.06.2017 року та акту інвентаризації майна від 30.06.2017 року, водонапірна вежа та нежитлова будівля (операторська) по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

27 лютого 2003 року збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» (протокол № 1 зборів) прийняли рішення про виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - ОСОБА_2 ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761 грн. 57 коп. та затвердили Акт складений комісією з розпаювання колишнього КСП «Надія» (т. 1 а.с. 11-18).

Згідно Акту передачі майна колишнього КСП «Надія» власнику ОСОБА_2 (як уповноваженому групи 353 співвласників майна колишнього КСП) затвердженому зборами власників майнових паїв колишнього КСП «Надія» (протокол №1 від 27.02.2003 року) було виділено в натурі майно, серед якого зокрема: нерухоме майно - нежитлова будівля (операторська) А (в Акті - приміщення башні 1), свердловина А/св (в Акті - скважина інвентаризаційний № 084, по паспорту - артезіанська свердловина № 103-72, свердловина, А/св) та водонапірна вежа 1 (в Акті - башня, інвентаризаційний № 083), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 19-24).

Згідно ч. 5 ст. 84 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Північним апеляційним господарським судом у постанові від 27.05.2019 р. по справі № 911/2180/18 (т. 2 а.с. 21-26) було встановлено, «що наявний в матеріалах справи Акт свідчить про передачу саме ОСОБА_2 башні рожкової (кількість 1, інвентарний номер 082), водонапірної башні (кількість 1, інвентарний номер 0022), приміщення башні 1 (кількість 1), башні (кількість 1, інвентарний номер 083), свердловини (кількість 1, інвентарний номер 084), складений комісією по розпаюванню основних і оборотних засобів колишнього КСП «Надія» у складі: голова комісії - ОСОБА_5 , члени комісії - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ».

Ця обставина, встановлена судом апеляційної інстанції щодо позивача ОСОБА_2 , свідчить про належність Акту як доказу і про точний склад майна, що був переданий за цим Актом.

У подальшому ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу купив належні із числа 353 співвласників майна колишнього КСП «Надія» цим особам паї, внаслідок чого йому, ОСОБА_2 , сільська рада видала свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати), ( т. 1 а.с. 34 - 196), а саме:

свідоцтво серії НОМЕР_1 від 09.12.2008 р. на майновий пай у частці 16561 грн., (майнові паї, куплені в ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 );

свідоцтво серії НОМЕР_2 від 21.01.2009 р. на майновий пай у частці 18140 грн., (майнові паї, куплені в ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 );

свідоцтво серії НОМЕР_3 від 26.03.2010 р. на майновий пай у частці 63868,19 грн., що становить 2,53% (майнові паї, куплені в ОСОБА_22 - спадкоємець ОСОБА_23 , ОСОБА_24 - спадкоємець ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_9 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_26 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 );

свідоцтво серії НОМЕР_4 від 25.10.2010 р. на майновий пай у частий 24572 грн., що становить 0,97 % (майнові паї, куплені у ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 );

свідоцтво серії НОМЕР_5 від 25.02.2011 р. на майновий пай у частці 81141 грн., що становить 3,21 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 правонаступник ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 правонаступник ОСОБА_62 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 спадкоємець ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_68 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , власники - ОСОБА_77 та ОСОБА_78 правонаступник 50% ОСОБА_79 , ОСОБА_80 правонаступник ОСОБА_81 , власники - ОСОБА_77 та ОСОБА_78 правонаступник 50% ОСОБА_82 );

свідоцтво серії НОМЕР_6 від 30.11.2011 р. на майновий пай у частці 133570 грн., що становить 5,28 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_83 - правонаступник ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 власник ОСОБА_88 та ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 власник ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 правонаступник ОСОБА_114 , ОСОБА_115 правонаступник ОСОБА_116 , ОСОБА_117 правонаступник ОСОБА_118 );

свідоцтво серії НОМЕР_7 та НОМЕР_8 від 29.05.2012 р. на майновий пай у частці 25689 грн., що становить 1,02 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 правонаступник ОСОБА_124 50%, ОСОБА_123 правонаступник ОСОБА_125 50%, ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 - правонаступник ОСОБА_134 );

свідоцтво серії НОМЕР_9 від 03.08.2012 р. на майновий пай у частці 29171 грн., що становить 1,15 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 - правонаступник ОСОБА_141 , ОСОБА_142 - правонаступник ОСОБА_143 );

свідоцтво серії НОМЕР_10 від 22.10.2014 р. на майновий пай у частці 22223 грн., що становить 0,87 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_144 , ОСОБА_145 - правонаступник ОСОБА_146 , ОСОБА_147 , ОСОБА_148 , ОСОБА_149 - правонаступник ОСОБА_150 );

свідоцтво серії НОМЕР_11 від 03.04.2015 р. на майновий пай у частці 57 552 грн., що становить 2,27 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_157 , ОСОБА_158 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_161 ; ОСОБА_162 , ОСОБА_163 );

свідоцтво серії НОМЕР_12 від 02.09.2015 р. на майновий пай у частці 42 619 грн., що становить 1,51 % (майнові паї, куплені в ОСОБА_164 , ОСОБА_165 , ОСОБА_166 правонаступник - ОСОБА_167 , ОСОБА_133 правонаступник - ОСОБА_134 , ОСОБА_168 , ОСОБА_169 правонаступник - ОСОБА_170 , ОСОБА_171 , ОСОБА_172 , ОСОБА_173 , ОСОБА_174 , ОСОБА_175 , ОСОБА_176 ).

Крім того, за договорами купівлі-продажу від 13.07.2017 року, 15.05.2018 року, 01.06.2018 року та 02.11.2018 року ОСОБА_2 купив такі майнові паї: у ОСОБА_177 (частка вартістю 1068 грн., що становить 0,04 %); у ОСОБА_178 власник ОСОБА_179 (частка вартістю 1203 грн., що становить 0,05 %); у ОСОБА_180 (частка вартістю 5622 грн., що становить 0,22 %); у ОСОБА_181 (частка вартістю 9050 грн., що становить 0,36%); у ОСОБА_182 (частка вартістю 6532 грн., що становить 0,26 %); у ОСОБА_183 (частка вартістю 6165 грн., становить 0,24%) ( т. 1 а.с. 197 - 207).

Згідно пояснень позивача копії указаних договорів із майновими сертифікатами продавців були подані Іванівській сільській раді, але сільська рада в порушення п. п. 13, 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 р. №177, не видає йому нове відповідне свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

Таким чином, за наведених обставин, спірне майно - нежитлова будівля (операторська) А, свердловина А/св та водонапірна вежа 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з лютого 2003 року перебуває в спільній частковій власності групи співвласників майна колишнього КСП «Надія», у тому числі позивача ОСОБА_2 , який набув право спільної часткової власності у цьому майні як індивідуально за рахунок свого майнового паю та внаслідок викупу майнових паїв інших співвласників.

Згідно з п. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» з об`єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначена норма передбачає, що до комунальної власності безоплатно передається майно, якщо воно: не підлягало паюванню в процесі реорганізації КСП і, відповідно, не було розпайоване; було передано саме від КСП на баланс підприємства-правонаступника.

Вищезазначений пункт 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» був внесений до цієї статті Законом України № 547-IV від 20 лютого 2003 року, який набрав чинності 12 березня 2003 року.

Згідно протоколу №1 від 27 лютого 2003 року збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» прийняли рішення про виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - ОСОБА_2 ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761 грн. 57 коп., в тому числі спірної нежитлової будівлі (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» прийняли рішення 27 лютого 2003 року, то за таких обставин, спірне майно не може вважатися тим, яке передається до комунальної власності безоплатно відповідно до п. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», так як дана норма набрала чинності лише 12 березня 2003 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ні Іванівською сільською радою, ні іншим суб`єктом не оскаржувалось рішення про розпаювання майна КСП «Надія» (протокол №1 від 27.02.2003 року), а саме щодо виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - ОСОБА_2 ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761 грн. 57 коп.

Також, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року задоволено позов ОСОБА_184 та інших і вирішено: визнати незаконним рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Надія» с. Іванівка Богуславського району Київської області від 28 грудня 2001 року в частині включення до переліку майна пайового фонду житлових квартир в будинках АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_2 передати до комунальної власності Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області квартири №16 в будинку №1 , квартири №, 14 , 16 , 21 в будинку №2 , квартири № 8 , 9 , 11 , 13 в будинку АДРЕСА_1 , разом з мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, та інженерними будівлями і спорудами, призначеними для обслуговування житлових будинків; зобов`язано ПОСП «Іванівське» і комісію з розпаювання основних та оборотних засобів колишнього КСП «Надія» передати до комунальної власності Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області квартири № 2 , 3 , 5 , 9 , 12 , 15 , 17, в будинку № 1 , квартири № 8 , 10 , 12 , 20 в будинку №2 , квартири № 10 , 12 , 16 , 17 , 20 в будинку АДРЕСА_1 , разом з мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, та інженерними будівлями і спорудами, призначеними для обслуговування житлових будинків.

07 травня 2009 року вказане рішення Богуславського районного суду Київської області набрало законної сили.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року роз`яснено рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року №2-19/09 в частині передачі до комунальної власності Іванівської сільської ради мереж електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, та інженерних будівель і споруд, призначених для обслуговування житлових будинків АДРЕСА_1 , а саме згідно досліджених по справі доказів (т.1 а.с. 217, 220) підлягали до передачі водопровід з сантехнічною мережею біля багатоповерхових будинків АДРЕСА_1 .

Тобто, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року не вирішувалось питання про передачу до Іванівської сільської ради спірного майна - нежитлової будівлі (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо незаконності здійснення державної реєстрації права власності на спірне майно, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з ч. 1 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Частиною другою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є: передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав; створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Особливими формами набуття права комунальної власності є: 1) перехід у власність територіальної громади відумерлої спадщини (ст. 1277 ЦК України), а також 2) передача безхазяйної речі в комунальну власність за рішенням суду (ст. 335 ЦК України).

Інших правових підстав для набуття права комунальної власності законодавство не передбачає.

Відповідачем-3 не зазначено жодних, передбачених законом підстав набуття права комунальної власності на спірне майно, оскільки: ні держава, ні будь-який інший суб`єкт права власності не передавали це майно відповідачу-1 в порядку, визначеному законом.

Не передавали Іванівській сільській раді це майно співвласники пайна пайового фонду колишнього КСП «Надія», Іванівська сільська рада не створювала цього майна і не придбавала його в порядку, встановленому законом, майно не є відумерлою спадщиною, майно не є безхазяйним, майно не належить до об`єктів соціальної інфраструктури і не було передано на баланс сільської ради безоплатно, а було розпайоване в 2003 році та передане у спільну часткову власність 353 фізичним особам - колишнім членам КСП «Надія».

Відповідач-3 помилково вважає, що довідка голови Іванівської сільської ради №02-23/500 від 03.10.2017 підтверджує факт перебування спірного майна у комунальній власності та не зазначає підстав для складання такої довідки, не надає на підтвердження таких підстав жодного доказу.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено право сільського голови на власний розсуд перебирати на себе повноваження, які належать органу місцевого самоврядування - сільській раді. Будь-якого рішення стосовно майна (нежитлової будівлі (операторська) А, свердловини А/св та водонапірної вежі-1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ) Іванівська сільська рада не приймала.

Оскільки у відповідача-1 права власності на спірне майно не виникло, то як наслідок не було підстав для реєстрації права комунальної власності на це майно.

У даному випадку сільський голова одноосібно, не маючи таких повноважень, прийняв рішення про те, що спірне майно належить до комунальної власності Іванівської сільської ради та підписав відповідну довідку. Довідка №02-23/500 від 03.10.2017 стала єдиною підставою для здійснення відповідачем-2 державної реєстрації права комунальної власності відповідача-1 на нежитлову будівлю (операторську) А, свердловинк А/св та водонапірну вежу-1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд враховує, що перелік документів, які є підставою для проведення державної реєстрації права власності, був передбачений ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинній на час реєстрації права власності.

Так, згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Таких документів Іванівська сільська рада державному реєстратору не подала.

Як свідчать дані з Державного реєстру прав, державний реєстратор ОСОБА_3 здійснила державну реєстрацію права власності за відповідачем-1 на спірне нерухоме майно лише на підставі довідки Іванівської сільської ради № 02-23/500 від 03.10.2017.

Як видно зі змісту цієї довідки, вона не є правовстановлюючим документом, не встановлює і не підтверджує наявності будь-яких законних правових підстав виникнення у відповідача-1 права комунальної власності на вказане в довідці майно. Не є такими правовстановлюючими документами ні розпорядження №15 від 26.06.2017, ні акт інвентаризації майна від 30.06.2017 року, на які є посилання в довідці. Крім того, в довідці йдеться про перебування майна «на балансі», а не про факт його створення чи набуття в передбаченому законом порядку.

Таким чином, державний реєстратор прийняла рішення та здійснила реєстрацію права власності за відповідачем-1 без належних правових підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права пласкості, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Як свідчать дані Державного реєстру прав, державний реєстратор ОСОБА_3 грубо порушила також і вказаний припис цього Закону, а саме запис № 22748733 у Державному реєстрі прав про право власності відповідача-1 на спірне майно державний реєстратор ОСОБА_3 вчинила 05 жовтня 2017 року, при тому, що рішення про державну реєстрацію прийнято нею 10 жовтня 2017 року - тобто вже після того, як було вчинено запис про право власності.

Щодо застосування строку давності, на що звертає увагу відповідач-3, суд враховує наступне.

Відповідач-3 стверджує, що позивачем був пропущений строк давності при поданні до суду позовної заяви. При цьому з відзиву відповідача-3 не зрозуміло з якого саме моменту відповідач-3 обраховує початок перебігу строку позовної давності.

Так, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Оскільки норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Цілком очевидним є те, що порушенням права позивача є факт протиправної реєстрації майна, що належить йому на праві спільної часткової власності за Іванівською сільською радою, що і є предметом даного позову.

Як свідчать дані з Державного реєстру прав, державний реєстратор ОСОБА_3 здійснила державну реєстрацію права власності за відповідачем-1 на нерухоме майно лише на підставі довідки канівської сільської ради № 02-23/500 від 03.10.2017. Запис внесений 05.10.2017. Рішення про державну реєстрацію майна за відповідачем-1 відбулась 10 жовтня 2017.

Безумовно, позивач не міг дізнатися про порушення свого права в день реєстрації. Звернувся позивач до Богуславського районного суду Київської області із даним позовом 05 жовтня 2020 року, а тому строк давності звернення із відповідним позовом до суду пропущений не був.

Таким чином, вимога відповідача-3 про застосування строку давності у цій справі є необгрунтованою та безпідставною.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 327, 328, 355 ЦК України, ст.ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-XII, Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області, Миронівської районної державної адміністрації Київської області в особі Відділу адміністративних послуг та державної реєстрації, Миронівської міської ради Київської області про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності, визнання права спільної часткової власності задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права власності за Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області на нерухоме майно - нежитлову будівлю, складовими частинами якої як об`єкта нерухомого майна, є: нежитлова будівля (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, про яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності № 22748733 від 05 жовтня 2017 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206).

Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на нежитлову будівлю (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов