Справа № 236/5036/21
31 січня 2022 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючої судді Саржевської І.В.,
за участю секретаря Олійник С.М.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,
13.12.2021 до суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Воронов А.І. з позовною заявою до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку(а.с.1-3).
Ухвалою судді від 04.01.2022 залучено до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_2 (а.с.29-30).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , представник позивача Воронов А.І. не прибули, проте надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи(а.с.36).
Представник відповідача Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву(а.с.38).
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, клопотань про відкладення до суду не надала(а.с.37).
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою суду від 31.01.2022 року було прийнято рішення щодо заочного розгляду справи в порядку гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України.
Суд вважає можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін.
Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.
Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 27.03.2000 приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області Адамовичем В.І. за реєстровим № 527, зареєстрованого в КП «БТІ» 28.03.2000 за № 6923-53-225(а.с.7).
Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії І-ДН № 164409 від 09.03.2000 ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради № 404 від 29.12.1999 є власником земельної ділянки площею 0,0595 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель(а.с.12-13).
Тобто на теперішній час спірна земельна ділянка належить колишньому власнику.
За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Згідно статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі ЗК України) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Окрім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобов`язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов`язується прийняти майно (товар).
Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають
у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При виборі і застосуванні до даних спірних правовідносин норми права судом враховано правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 12.10. 2016 року по справі № 6-2225цс16.
Так, в судовому засіданні на підставі зібраних судом доказів, встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , який було придбано у відповідача ОСОБА_2 , проте земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, належить на праві власності відповідачу, та в позасудовому порядку вирішити питання щодо спірної земельної ділянки сторони не мають можливості.
Згідно з вищевикладеною правовою позицією, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.
На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268,280-282, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 377, 392 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 120, 125, 141 Земельного кодексу України, суд
Позовні ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити повністю.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Текст рішення виготовлено 31.01.2022.

Суддя -