Справа № 180/2624/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31 січня 2022 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.,
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/2624/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-
Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", які викладені на банківському сайті "www.privatbank.ua" складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, копії яких додаються до позовної заяви.
Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в "ПриватБанку", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі - надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.06.2015 року.
Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. ст. 608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Виходячи з наведеного, спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 14.06.2015 року по 14.12.2015 року.
У даному випадку спадкоємцем, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 .
За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`являти свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або на частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
На виконання вимог вищезазначеної норми закону, позивачем 04.10.2015 року була направлена претензія кредитора до Марганецької державної нотаріальної контори та 29.10.2015 року отримана відповідь Марганецької державної нотаріальної контори, в якій зазначалося, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "ПриватБанк".
Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом ч. 1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.
Таким чином, відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбувалося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України так, як відповідач не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки - 6 місяців від дня відкриття спадщини, а відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
05.05.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, проте ніяких дій не було виконано.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 13.05.2014 року становить - 8141,06 грн., яка складається з :
-8141,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту,
в т.ч.:0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;
-8141,06 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
-0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;
-0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
-0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
-0,00 грн. - нарахована пеня;
-0,00 грн. нараховано комісії.
Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк заборгованість у розмірі 8141,06 грн. за кредитним договором № б/н від 13.05.2014 року та судові витрати.
Позивач надав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 10 листопада 2021 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач своїм правом на подання відзиву, у встановлений судом строк, не скористалася.
Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без участі представника "Приватбанку", на задоволені позовних вимог наполягає. Проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у суде засідання неодноразово не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила, клопотань від неї також не надходило.
Із довідки про реєстрацію місця проживання особи від 05.11.2021 року, наданою ЦНАП Марганецької міської ради на запит суду вбачається, що надати інформацію щодо реєстрації ОСОБА_1 неможливо у зв`язку з відсутністю відомостей в реєстрі територіальної громади.
Останнім відомим місцем реєстрації відповідача є - АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянки України Серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_1 15 жовтня 2002 року Марганецьким МВУМВС України в Дніпропетровській області, наявної в матеріалах справи.
У зв`язку з чим відповідач була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковані: 16.11.2021 та 10.12.2021 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Як встановлено у судовому засіданні, що також підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» , з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.05.2014 року.
При підписанні анкети-заяви ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", які викладені на банківському сайті "www.privatbank.ua" складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджуєтеся підписом у заяві, копії яких додаються до позовної заяви.
Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі - надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , виданого 15 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 422.
Згідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б//н від 13.05.2014 року укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_2 станом на 8141,06 грн., яка складається з :
-8141,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту,
в т.ч.:0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;
-8141,06 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
-0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;
-0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
-0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
-0,00 грн. - нарахована пеня;
-0,00 грн. нараховано комісії.
Кредитні правовідносини, які виникли між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 допускають правонаступництво.
Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 14.06.2015 року, визначений гл.87 ЦК.
Позивач вважає, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 є - ОСОБА_1 , яка постійно, в т.ч. і на день смерті ОСОБА_2 проживала разом із спадкодавцем за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копій паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , місце реєстрації останніх зазначено як: АДРЕСА_1 .
Згідно з нормою ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у ст.1219 ЦК (ст.ст.1218, 1231 цього кодексу).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в частинах.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК.
Так, згідно із ч.3 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Виходячи із наведеного, спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 14.06.2015 року по 14.12.2015 року.
Чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (гл.87 ЦК «Здійснення права на спадкування») та «оформлення спадщини» (гл.89 цього кодексу «Оформлення права на спадщину»).
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч.2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст.1281, 1282 ЦК кредитор заявив вимоги до спадкоємців.
Так, згідно з ст.1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Отже, встановлені ст.1281 ЦК строки - це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.
Позивачем 04.10.2015 року була направлена претензія кредитора до Марганецької державної нотаріальної контори.
Із відповіді від 08.10.2015 року, наданої ПАТ КБ "ПриватБанк" державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Ковтюх А.В. на Претензію від 19.09.2015 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа за № 252/2015. Претензія ПАТ КБ "ПриватБанк" долучена до спадкової справи, про її наявність буде повідомлено спадкоємців особисто при зверненні за оформленням своїх спадкових прав. Звернень щодо нотаріального оформлення спадкових прав від спадкоємця не надходило.
До спадкоємців АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось із претензією лише 05.05.2021 року про, що свідчать: копія листа-претензії від 28.04.2021 року, адресована ОСОБА_1 , Реєстр згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) та чеки про відправку. Докази вручення претензії відсутні.
27.10.2021 року АК Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитом спадкодавця.
Таким чином позивач, як кредитор спадкодавця, не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, і позбавлений права вимоги. (правова позиція ВСУ викладена в постанові від 12.04.2017 р. по справі № 676/1958/16-ц).
Доводи позивача, що він своєчасно звернувся із вимогами до спадкоємців шляхом звернення до нотаріальної контори судом не беруться до уваги, оскільки за вимогами ч. 2 ст. 1281 ЦК України прямо передбачено порядок звернення кредитора із своїми вимогами саме до спадкоємців, а не будь кого іншого.
Крім того, згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
За вимогами ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що:
- по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця;
- по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).
Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.
Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.
За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.
Також слід зазначити, що стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємці боржника за кредитним зобов`язанням зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред`явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину.
У судовому засіданні була оглянута копія спадкової справи № 252/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , надана Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції ( м. Дніпро) 21.01.2022 року вих. №118/01-16 на запит суду, з якої вбачається, що ОСОБА_1 подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Отже, матеріали вищезазначеної справи не містять відомостей про коло спадкоємців ОСОБА_2 , про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, хто зі спадкоємців яку конкретно спадщину прийняв, а також про обсяг одержаного в спадщину майна, його вартість та розмір часток спадкоємців у спадковому майні.
Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 8727,74 грн. не передбачена чинним законодавством в якості способу захисту прав у розумінні ст. 1282 ЦК України.
Щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, то вони, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 28, 76,81, 141,247,258,259, 263-265, 268, 274-277,280-283,289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.
Витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. залишити за позивачем - АТ КБ "ПриватБанк".
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула