печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4379/22-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною і компенсацію моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України, яка полягає у не приведенні ст. 375 Кримінального кодексу України у відповідності з Конституцією України та рішенням Конституційного суду України № 7-р/2020 від 11 червня 2020 року у відведений вказаним рішення строк, посилаючись на те, що цим істотно були порушені права та інтереси позивача, вважаючи себе учасником кримінального провадження, де він є заявником, та стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду у розмірі 500 000, 00 грн та витрати, враховуючи інфляцію, понесені під час вирішення питання щодо підсудності розгляду його позову в КАС ВС і ВП ВС, та пов`язаних з розглядом справи, попередній розмір яких буде складати - 1 000, 00 грн.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач наголошує, що особисто зацікавлений у прийнятті Верховною Радою України нової редакції ст. 375 КК України у визначені Конституційним Судом України строки, полягає у тому, що до прийняття 11 червня 2020 року Конституційним Судом України свого вищевказаного рішення, органами ДБР було порушено три кримінальних провадження за його заявами про вчинення суддями різної юрисдикції, на його думку, кримінального правопорушення за ст. 375 КК України, через що, у разі не прийняття Верховною Радою України нової редакції вказаної статті у визначені строки, порушені за його заявами провадження будуть закриті, чим істотно порушені його права та інтереси, а також права та інтереси інших громадян України, за заявами у теперішній час порушені кримінальні провадження за ст. 375 КК України. Так, внаслідок бездіяльності відповідача було істотно порушено права й інтереси позивача, заподіяна шкода його здоров`ю, що полягає у перенесених психологічних нервуваннях і душевних стражданнях, які він зазнав після отримання 27 січня 2021 року постанови слідчого від 14 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження від 24 вересня 2020 року, та 16 березня 2020 року листа обласної прокуратури від 22 лютого 2021 року щодо закриття кримінального провадження від 01 грудня 2020 року, що негативно вплинуло на його стан здоров`я, через що змушений був звертатися за лікарською допомогою, перебувати на амбулаторному лікуванні протягом часу відповідно з 28 січня по 02 лютого 2021 року та з 17 березня 2021 року по 20 березня 2021 року з медичними діагнозами.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Як встановлено змістом абзацу другого пункту 3 резолютивної частини рішення Великої палати Конституційного Суду № 7-р-2020 від 11 червня 2020 року, встановивши невідповідність Конституції України (неконституційність) статті 375 Кодексу, Конституційний Суд України вважає за доцільне відтермінувати втрату чинності цією статтею на шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про її неконституційність.

Відповідно до змісту абзацу третього вказаного пункту рішення Конституційного Суду, у зв`язку з наведеним Верховна Рада України має привести нормативне регулювання, встановлене статтею 375 Кодексу, що визнана неконституційною, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням.

Таким чином помилковим є висновок позивача, що рішенням суду Верховній Раді України встановлено термін у шість місяців для приведення нормативного регулювання статті 375 КК України, котра визнана неконституційною, у відповідності із Основним Законом України та рішенням Великої палати Конституційного Суду № 7-р-2020 від 11 червня 2020 року, оскільки цей термін встановлено саме щодо втрати чинності вказаної статті і не є вказівкою на строк, в який Парламент України має привести нормативне регулювання.

Відтак позов у цій частині вимог є завідомо безпідставним, оскільки предмет спору відсутній.

Похідні вимоги від основної так само є безпідставними, оскільки і порушень законодавства не було допущено, і підстави є надуманими.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зацікавлена особа має лише демонструвати належне виконання всіх процесуальних заходів, які її стосуються з метою запобігання затримок, і отримання доступу до заходів національного законодавства щодо скорочення проваджень (рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07 липня 1989 року, заява № 11681/85, § 35).

Аналогічно ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

За приписами пункту 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

За правилами частини першої, пункту 3 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

У частині четвертій статті 44 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Відтак подання цього завідомо безпідставного позову, за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, судом визнається зловживанням процесуальними правами, внаслідок чого суд застосовує положення частини третьої статті 44 та повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 144 ЦПК України заходом процесуального примусу є попередження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 44, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати подання позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною і компенсацію моральної шкоди - зловживанням процесуальними правами та вважати позовну заяву поверненою.

Застосувати до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді попередження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова