Провадження № 22-ц/801/246/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 рокуСправа № 127/15353/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Міське комунальне підприємство «Медичний стоматологічний центр»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: лікар-стоматолог Федоренко Марина Петрівна,

розглянув у порядку письмового провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Жмудя О.О., в залі суду,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Міського комунального підприємства «Медичний стоматологічний центр», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: лікар-стоматолог ОСОБА_2 , про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 січня 2017 року позивач звернулась до МКП «Медичний стоматологічний центр», який надає стоматологічні та інші медичні послуги, де лікар - стоматолог ОСОБА_2 , оглянула її та поставила пломбу на зуб № 5 з правого боку верхньої лицевої щелепи, а також поставила пломбу на зуб № 4 з лівого боку верхньої щелепи, за що було сплачено 518,00 гривень (за зуб № 5 - 264,50 гривень, за зуб № 4 - 253,50 гривень). Гарантію на пломби надано на 6 місяців.

Після того, як позивачу було поставлено пломбу на зуб № 5 з правого боку верхньої лицевої щелепи, вона відчувала як краї пломби дряпають язик, а потім зуб взагалі почав турбувати. При візуальному огляді позивач побачила, що пломба весь зуб не покриває, зуб розколовся: більша частина зуба відломилась. 03.04.2017 ОСОБА_1 звернулась до лікаря ОСОБА_2 , яка відмовилась будь-що робити по гарантії і повідомила, що вона зуб №5 з правого боку верхньої лицевої щелепи не лікувала, пломба «просівша», і взагалі ця пломба була поставлена багато років назад.

Позивач зробила рентген, і лікар ОСОБА_2 поставила на зуб № 5 тимчасову пломбу, за що було сплачено 181,00 гривень за лікування та 56,00 гривень за рентген.

Наступного дня, як лікар ОСОБА_2 поставила тимчасову пломбу на зуб №5, позивачу рознесло щоку. В подальшому позивач ще 3 рази ходила до лікаря, яка промивала цей зуб, ставила ліки, і 18.04.2017 року поставила остаточну пломбу. В цей же день, лікар ОСОБА_2 рекомендувала протезувати цей зуб № 5 коронкою.

Те, що саме лікар-стоматолог ОСОБА_2 ставила позивачу пломбу на зуб № 5, засвідчує наказ про оголошення їй догани, де підтверджено, що вона не внесла запис про лікування зуба № 5 в історію хвороби позивача.

Позивач вважає, що лікар ОСОБА_2 навмисно нанесла шкоду її здоров`ю. ОСОБА_1 витратила зайвих 501, 50 гривень, і їй необхідно протезувати зуб № 5, на що необхідно витратити 1 000,00 гривень.

Позивач відчуває себе приниженою через те, що з неї роблять винувату, хоча це не так, і саме через це вона морально страждає. Більше того, позивачу довелось відчувати біль, стрес при неякісному виконанні лікарем ОСОБА_2 лікування, і доведеться повторно пережити біль при виконанні протезування коронки, хоча цього можна було уникнути.

З урахуванням викладеного у позовній заяві, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просила стягнути з Міського комунального підприємства «Медичний стоматологічний центр» на її користь 1501,50 грн матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивач не надала суду достатньо допустимих та належних доказів того, що послуги, надані їй у МКП «Медичний стоматологічний центр» лікарем стоматологом ОСОБА_2 були неякісними, що саме внаслідок неякісних медичних послуг лікаря у неї спричинена необхідність подальшого лікування. Позивачем не доведено, що мало місце порушення лікування і внаслідок чого було порушено її права та інтереси, а тому відсутні підстави для відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріалів справи. Позивач вважає, що проведена у справі експертиза є неналежним доказом, оскільки проведена на підставі підроблених медичних документів.

Також, позивачем вказано на порушення норм процесуального права, які на її думку мали місце про розгляді справи судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу в установлений судом строк не надійшов.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримувала стоматологічні медичні послуги в міському комунальному підприємстві «Медичний стоматологічний центр» з 2008 року, про що свідчать записи у первинній медичній документації.

Вперше верхній правий п`ятий зуб ОСОБА_1 лікувала у червні 2015 року з приводу вторинного карієсу згідно протоколу у лікаря ОСОБА_3 (канали були раніше пломбовані).

05 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до лікаря ОСОБА_2 зі скаргами на відлом вестибулярної стінки коронкової частини верхнього правого п`ятого зуба. Скарг у пацієнтки не було, згідно запису, від рентгенографії вона відмовилась, було поставлено діагноз вторинний карієс і вестибулярна стінка зуба була відреставрована світлополімерною пломбою.

03 квітня 2017 року ОСОБА_1 повторно звернулася до лікаря ОСОБА_2 зі скаргами на відлом уже піднебінної стінки даного зуба та іноді виникаючу біль.

На рентгенографії виявлено та описано розрідження кісткової тканини розміром 0,1 - 0,2 мм. без чітких контурів у ділянці верхівки зуба та не повністю запломбований канал піднебінного кореня. Поставлено діагноз хронічний періодонтит верхнього правого п`ятого зуба (15) та проведено лікування згідно протоколу. До початку лікування ОСОБА_1 була письмово поінформована та погодилася, що в період лікування може бути «передбачуване ускладнення» в області зуба що лікується.

18 квітня 2017 року лікування було завершено. Тимчасова пломба замінена на постійну. Пацієнтка попереджена, що зуб за своїми клінічними ознаками потребує покриття коронкою, про що записано у медичній стоматологічній картці.

У грудні 2017 року лікарем ортопедом МКП «Медичний стоматологічний центр» Ямчуком В.І. зуб було покрито коронкою.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_1 заявлено вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обгрунтовуючи вимоги неякісно наданими стоматологічними послугами.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції сприяючи в реалізації прав позивачки, врахувавши, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, призначив у справі судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи.

Як слідує із висновку експертів № 93-к від 19.03.2021 року, ОСОБА_1 було направлено рекомендований лист запрошення на експертну комісію для визначення якості наданої стоматологічної допомоги, але пацієнтка на засідання не з`явилась.

В день проведення засідання комісії до ОСОБА_1 виїжджав співробітник обласної стоматологічної поліклініки для допомоги їй бути присутньою на засіданні комісії. Однак, пацієнтки за адресою: АДРЕСА_1 , не було і зі слів сусіда ОСОБА_1 там не проживає біля 2-х років, за заявленим телефоном НОМЕР_1 не відповідає.

05.10.2020 року на адресу суду надійшов лист з Обласного бюро судово-медичної експертизи про обов`язкову участь ОСОБА_1 в обстеженні для проведення експертизи.

Супровідним листом від 19.10.2020 року, який ОСОБА_1 отримала особисто 22.10.2020 року, ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність зв`язатись із судово-медичним експертом Драчук І.Л. для узгодження дати проведення обстеження.

04.12.2020 року на адресу суду повторно надійшов лист з Обласного бюро судово-медичної експертизи про обов`язкову участь ОСОБА_1 в обстеженні для проведення експертизи та необхідність зв`язатись із судово-медичним експертом ОСОБА_4 для узгодження дати проведення обстеження.

ОСОБА_1 для судово-медичного обстеження не з`явилась.

Згідно висновку експертів КУ «Вінницьке обласне бюро судово-медичної експертизи» № 93-к від 19.03.2021 року, на підставі вивчення «Медичних карт стоматологічного хворого» № 284979 від 2008 року, № 38035 від 2012 року, № 1719 від 2017 року на ім`я ОСОБА_1 , 1949 р.н., медичних документів (рентгенівського знімку зубів з фотокопією від 14.04.17 року та ксерокопії прицільного рентгенівського знімку від 16.08.2017 року) на її ім`я, а також матеріалів цивільної справи № 127/15353/17 від 18.07.2017 року в 2 томах, судово-медична експертна комісія прийшла до наступних підсумків.

З наданих медичних документів на ім`я ОСОБА_1 , щодо лікування 5-го зуба справа верхньої щелепи відомо, що вона звернулася за медичною допомогою в МКП "Медичний стоматологічний центр": 05.06.2015 року - на момент огляду канали запломбовані. Наявні скарги на дефект попередньої пломби. Було встановлено діагноз - вторинний карієс та проведено лікування препарування каріозної порожнини та встановлення нової пломби; 05.01.2017 року - скарги на наявність каріозної порожнини. При огляді - відлом медіальної поверхні коронкової частини зуба. Від проведення рентгенограми відмовилась; проведене лікування - препарування каріозної порожнини та постановка пломби, діагноз - вторинний карієс; 03.04.2017 року - скарги на відлом коронкової частини 5 зуба, пломба без пошкоджень; об`єктивно - відлом піднебінної стінки 5-го зуба, на рентгенівському знімку наявне вогнище подразнення 0,1 -0,2 мм без чітких контурів на верхівці кореня. Піднебінний канал запломбований, не просвітлюється; діагноз - хронічний гранулематозний періодонтит. Лікування - попередня пломба знята (щічний канал не прохідний, піднебінний - залишки пломбувального матеріалу), медикаментозна обробка піднебінного каналу, розширення, пломбування зі застосуванням штифта з гутаперчею, постановка тимчасової пломби; 18.04.2017 року - скарг не має; тимчасова пломба знята, проведена медикаментозна та інструментальна обробка, встановлена постійна пломба. Рекомендовано протезування через відсутність дистальної і піднебінної стінок 5- го зуба справа верхньої шелепи.

Вивчивши медичні матеріали надання стоматологічної допомоги ОСОБА_1 , стосовно 5-го зуба справа верхньої щелепи, судово-медична експертна комісія дійшла висновку, що діагноз «Хронічний гранулематозний періодонтит» встановлений вірно, на підставі діагностичних критеріїв, згідно додатку до наказу МОЗ №566 від 23.11.2004 року «Терапевтична стоматологія» (глибока каріозна порожнина в анамнезі вторинний карієс зуба з пломбуванням каналів, безболісне зондування стінок, дна каріозної порожнини, відсутність реакції на дію термічного фактору, безболісна перкусія, при рентгенологічному дослідженні зуба - наявність обмеженого розрідження кісткової тканини біля верхівки кореня). Надання стоматологічної допомоги, а саме проведене обстеження та лікування 5-го зуба справа верхньої щелепи, відповідало встановленим діагнозам «Вторинний карієс» (05.01.2017) та «Хронічний гранулематозний періодонтит» (03.04.2017), що підтверджується локальними протоколами лікування стоматологічних хворих.

Дати відповідь на питання: «Чи присутній у ротовій порожнині ОСОБА_1 пролікований п`ятий верхній премоляр справа?», «Чи була втрачена жувальна ефективність через відсутність зубів у ОСОБА_1 .?» та «Чи наявна у ОСОБА_1 патологічна стертість твердих тканин зубів?» не представляється можливим, в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не з`явилася для судово-медичного обстеження, а в наданій медичній документації відповідні дані не відображені.

Судом встановлено, що позивач, яка була достовірно обізнана про необхідність зв`язатись із судово-медичним експертом ОСОБА_4 для узгодження дати проведення обстеження, в подальшому про дату, час та місце судово-медичного обстеження, до експертної установи не з`явилась, що свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України, учасники справи попереджались ухвалою суду від 19.03.2018 року.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.ст. 13,14 Європейської Хартії Прав Пацієнтів в Україні, кожна особа має право скаржитися на завдані їй страждання і збитки та право отримати відповідь чи іншу відповідну реакцію. Кожна особа має право на отримання відшкодування матеріальної та/або моральної шкоди, завданої у зв`язку з взаємодією з системою охорони здоров`я, зокрема з наданням медичної допомоги, протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Майнова шкода в охороні здоров`я - це або реальні збитки (витрати на препарати, протезування, діагностику, лікування та реабілітацію, посилене харчування, сторонній догляд тощо) або втрачені можливості доходу (коли людина через лікарську помилку втратила працездатність). Ступінь втрати працездатності визначає судово-медична експертиза. Так само експертиза має підтвердити необхідність подальшої реабілітації, лікування тощо.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди)».

Отже, суд першої інстанції правильно встановив відсутність доказів наявності протиправності поведінки відповідача та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою.

За таких обставин судом зроблено обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги про підробку медичних документів, оскільки цей факт не доведений у порядку, передбаченому Законом.

Завдання шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Тому сам по собі факт звернення до лікаря-стоматолога та лікування зубів не свідчить про надання позивачу неналежної медичної допомоги та завдання їй матеріальної та моральної шкоди. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що надання стоматологічної допомоги ОСОБА_1 відповідало локальним протоколам, затвердженим головним лікарем комунального підприємства «Медичний стоматологічний центр» та погодженим Департаментом охорони здоров`я Вінницької міської ради.

Доводи апеляційної скарги про неналежність висновку експерта як доказу, колегія суддів також відхиляє, оскільки, позивач сама ухилилась від участі у проведенні експертного дослідження, яке передбачало її особисту участь.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди заявника з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, в тому контексті, який на думку позивача свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та судового захисту її прав у обраний нею спосіб.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильні висновки суду першої інстанції та не спростовують їх.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький