Справа № 753/2627/20 Головуючий в суді І інстанції Лужецька О.Р.
Провадження № 22-ц/824/1124/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», треті особи: державний реєстратор прав на нерухоме майно філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донський Ярослав Сергійович, Акціонерне товариство «РВС Банк», Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 26 січня 2006 року між нею та Лівобережною філією АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір № 04/3728-С, в рахунок виконання зобов`язань за яким, був укладений іпотечний договір № 560 від 26 січня 2006 року, за яким вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , про що був внесений відповідний запис до державного реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Також, 28 липня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» було укладено інший кредитний договір №2615/0708/88-028, з метою забезпечення виконання зобов`язань за яким, в цей день було укладено іпотечний договір № 2615/0708/88-028-Z-28, за яким позивач передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , про що був внесений відповідний запис до державного реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Позивач вказувала, що 17 липня 2013 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києві про стягнення з неї на користь ПАТ «Фідобанк» 748 428,33 грн. боргу, суд видав виконавчий лист № 2-5675/12, на підставі якого відділом ДСВ Печерського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 39472765 та постановою державного виконавця від 05 березня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, про що внесений відповідний запис до реєстру обтяжень нерухомого майна.

Разом з тим, позивач дізналася, що 31 липня 2017 року Державним реєстратором на підставі іпотечного договору № 2615/0708/88-028-Z-28 від 28 липня 2008 року, договору про відступлення прав за іпотечним договором № 6970 від 28 листопада 2012 року, зареєстровано право власності на спірну квартиру за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а тому звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування даного рішення державного реєстратора.

22 червня 2020 року позивач звернулася до суду з заявою про зміну предмету позову, згідно якої просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора, скасувати запис про право власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно та поновити попередній запис по право власності позивача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року позов задоволено частково, скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донського Я.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36394428 від 31 липня 2017, та поновлено право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із цим рішенням, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи містять докази направлення та отримання позивачем вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язань, а відтак дотримано всіх вимог закону при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Також вказував, що ані ВАТ «Сведбанк», ані ПАТ «Фідобанк», що є стягувачем на підставі виконавчого листа № 2-5675/12, будь-яких вимог щодо оскарження рішення державного реєстратора від 31 липня 2017 року не заявляли, а відтак позивачем не доведено, які саме права позивача порушено.

Обґрунтовуючи скаргу, посилався також на те, що державним реєстратором при вчиненні реєстраційних дій не було допущено порушень законодавства, оскільки положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на дані правовідносини не поширюються, зважаючи на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотечного майна у власність на підставі іпотечного застереження по своїй суті не являється примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, враховуючи те, що іпотекодавець надав свою згоду на передачу іпотечного майна у власність іпотекодержателя в разі порушення умов кредитного договору позичальником.

Від представника ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неможливості здійснення реєстраційних дій під час накладення арешту на майно, а відтак просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що наявність в Реєстрі запису про арешт майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте, тому, враховуючи що, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 накладений арешт, доказів про скасування чи зняття якого суду не надано, вчинення реєстраційних дій по реєстрації права власності на майно позивача до скасування (зняття) відповідного арешту не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2006 року між позивачем та Лівобережною філією АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір № 04/3728-С, в рахунок виконання зобов`язань за яким, між тими ж сторонами був укладений іпотечний договір № 560 від 26 січня 2006 року, за яким позивач передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , про що був внесений відповідний запис до державного реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 2818449).

28 липня 2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №2615/0708/88-028 (основне зобов`язання), з метою забезпечення виконання зобов`язань за яким, було укладено іпотечний договір № 2615/0708/88-028-Z-28 від 28 липня 2008 року (реєстраційний номер 7958), за яким позивач передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , про що був внесений відповідний запис до державного реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 7643438).

17 липня 2013 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» 748 428,33 грн. боргу, суд видав виконавчий лист № 2-5675/12, на підставі якого відділом ДСВ Печерського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 39472765 та постановою державного виконавця від 05 березня 2013 року у зазначеному виконавчому провадженні накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, про що внесений відповідний запис до реєстру обтяжень нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 2468627 спеціальний розділ).

Наведена інформація підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 року щодо суб`єктів від 11 лютого 2015 року № 33461282.

08 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами (реєстровий номер 6970), за яким ПАТ «Сведбанк» як первісний іпотекодержатель відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» як новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, у тому числі іпотечним договором № 2615/0708/88-028-Z-28 від 28.07.2008.

31 липня 2017 року Державним реєстратором на підставі іпотечного договору № 2615/0708/88-028-Z-28 від 28 липня 2008 року, договору про відступлення прав за іпотечним договором № 6970 від 28 листопада 2012 року, зареєстровано право власності на спірну квартиру за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи № 000, з метою державної реєстрації права власності на спірну квартиру, представником ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були подані державному реєстратору наступні документи: заява про державну реєстрацію права власності, подана представником товариства Щербиною А. П. , який діяв на підставі статуту і протоколу загальних зборів учасників товариства; договір про відступлення прав за іпотечним договором № 6970; іпотечний договір 2615/0708/88-028-2-28 від 28 липня 2008 року (реєстраційний номер 7957); вимога про усунення порушень від 27 лютого 2014 року; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною тринадцятою статті 15 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку).

Відповідно до пункту 15 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Таким чином, за наявності нескасованого обтяження накладеного на нерухоме майно відсутні підстави для прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на обтяжене нерухоме майно.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17.

Судом першої інстанції встановлено, що на спірну квартиру діяв арешт на майно боржника та заборона на його відчуження, накладений постановою державного виконавця від 05 вересня 2013 року, про що внесений відповідний запис до реєстру обтяжень нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 2468627 спеціальний розділ).

Станом на 31 липня 2017 року, тобто на дату прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на спірну квартиру, вказане обтяження було чинним, та було актуальним з моменту проведення державної реєстрації обтяження, а саме з 12 вересня 2013 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційних дій поки таке обтяження не буде зняте.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Твердження апелянта про те, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» як обтяжувач, володіє переважним правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладений державним виконавцем арешт на майно, що перебуває в іпотеці, жодним чином не забезпечує виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, а лише порушує та обмежує забезпечене іпотекою право ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, оцінюється колегією суддів критично, оскільки ці доводи не стосуються предмету спору, адже не спростовують доводи позивача про неможливості здійснення реєстраційних дій під час дії арешту на майно боржника.

Крім того, в даній справі не вирішується питання щодо правомірності накладення арешту на майно постановою державного виконавця від 05 вересня 2013 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у березні 2015 року звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом про визнання протиправною постанову державного виконавця від 05 вересня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року, у задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відмовлено.

Твердження апелянта щодо того, що з інформаційних довідок з Реєстру не вбачається, що арешт було накладено саме на предмет іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 , теж оцінюються колегією суддів критично, оскільки постановою державного виконавця від 05 вересня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, про що внесений відповідний запис до реєстру обтяжень нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 2468627 спеціальний розділ).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом помилково застосовано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин, оскільки цей закон поширюється на випадки примусового стягнення майна, тоді як у даній справі ОСОБА_1 при підписанні договору іпотеки дала згоду на передачу у власність предмета іпотеки у позасудовому порядку, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, зважаючи на те, що дане питання було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 19 травня 2020 року по справі №644/3116/18 визначила, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюються і на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки.

При цьому, докази, додані до апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як доказ, оскільки апелянтом відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України не наведено обґрунтованих причин неможливості подання вказаних доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Щодо посилань апелянта на практику Верховного Суду, зокрема щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону № 2478-VII, колегія суддів звертає увагу на те, що на час прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на спірну квартиру, пункт 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV передбачав, що зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав. Не було припису, який би дозволяв державному реєстратору провести державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за наявності зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень. Таким приписом (пунктом 7) парламент доповнив частину четверту статті 24 Закону № 1952-IV на підставі Закону № 2478-VIII, введеного в дію лише 04 лютого 2019 року.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: