Справа № 146/501/21
Провадження №22-ц/801/221/2022, №22-ц/801/255/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О.В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2022 рокуСправа № 146/501/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кузьменка Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №146/501/21 за позовом ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» до ОСОБА_1 , ПрАТ «ПК «Поділля»» про заборону вчиняти дії по реєстрації права оренди та розірвання додаткової угоди

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року та додаткове рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року, ухвалені у складі судді Пилипчука О.В.

встановив:

В квітні 2021 року представник ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» звернувся до суду з даним позовом в якому просить заборонити Приватному акціонерному товариству «Продовольча компанія «Поділля» та ОСОБА_1 дії по реєстрації права оренди за додатковою угодою від 01 вересня 2020 року до договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року укладеною ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» та розірвати додаткову угоду від 01 вересня 2020 року про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року зареєстровану у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30.12.2010 року за № 14, укладену ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» щодо земельної ділянки кадастровий номер: :02:000:0078.

Позов обґрунтований тим, що 22 березня 2018 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № 008/Н строком на 20 років, речове право по якому зареєстроване Томашпільською районною адміністрацією 30.03.2018 року за номером запису 25546036 щодо земельної ділянки площею 2,3632 гектарів, кадастровий номер: :02:000:0078, яка розташована на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Право користування земельною ділянкою у позивача виникло лише після закінчення відповідних відносин оренди між ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» та ОСОБА_1 .

При цьому сторони договору емфітевзису погодили у п.8.1., що договір емфітевзису набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Таким чином договір емфітевзису набув чинності 30.03.2018 року, а отже виникли взаємні права та обов`язки сторін. При цьому емфітевзисне право перейшло до позивача лише 29.12.2020 року .

Власником земельної ділянки було взято на себе зобов`язання, що ним або його представником не було укладено, а також після підписання договору емфітевзису не буде укладено правочину, спрямованого на продовження (поновлення) строку договору оренди землі 14 жовтня 2010 року № L000000449 або будь-якого нового договору оренди землі об`єктом оренди якого буде земельна ділянка зазначена у цьому договорі.

Однак всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором емфітевзису, ОСОБА_1 01 вересня 2020 року укладено з ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» додаткову угоду про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14.10.2010 року, яка на даний час не зареєстрована.

ОСОБА_1 порушено негативне зобов`язання утриматись від вчинення дій щодо продовження договору оренди від 14 жовтня 2010 року № L000000449 передбачене договором емфітевзису, шляхом укладення з ПрАТ «ПК «Поділля» додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Позивач має право вимагати припинення дії від вчинення якої ОСОБА_1 зобов`язався утриматися, а також вимагати заборонити вчинення дій, які можуть порушити або порушують його речове право на чуже майно.

Належним способом захисту порушених прав позивача, в тому числі є розірвання додаткової угоди від 01 вересня 2020 року, що фактично є реалізацією права вимагати припинення дій.

Дії ОСОБА_1 є грубим порушенням прав позивача, спір не вдалося врегулювати шляхом переговорів, тому позивач був вимушений звернутися до суду.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав для розірвання додаткової угоди до договору оренди укладеної між відповідачами. «ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» скористалася своїм переважним правом та уклала із ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі, діючи в межах закону. За відсутності підстав для розірвання додаткової угоди суд приходить до висновку про відсутність підстав для заборони дій по реєстрації даної угоди.

В апеляційній скарзі представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» просить рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року скасувати і ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та таким, що ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. В апеляційній скарзі викладені доводи аналогічні викладеним у позовній заяві.

Додатковим рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року заяву представника відповідача ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» - адвоката Хитрука І.С. про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» на користь ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн. (дев`ять тисяч гривень). В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» просить скасувати додаткове рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що розмір понесених відповідачем ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» витрат на правничу допомогу є недоведеними, докази надані адвокатом Хитруком І.С. не підтверджують оплату даних послуг.

12 січня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив від ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» на апеляційні скарги на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року та додаткове рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021, в якому просив апеляційні скарги залишити без задоволення а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційні скарги підтримав, просив їх задовольнити, мотивуючи свої вимоги доводами апеляційних справ.

Представник відповідача Хитрук Іван Сергійович в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг, просила суд відмовити в їх задоволенні.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг встановив наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що що 14.10.2010 року між відповідачами було укладено договір оренди № L000000449 відносно земельної ділянки площею 2,36 га, належної ОСОБА_1 кадастровий номер :02:000:0078, яка знаходиться на території Нетребівської сільської ради та належить останньому на підставі державного акту на землю серії ІІІ-ВН №046148, зареєстрованого у відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.12.2010 року за №14, строком на 10 років.

Згідно акта прийому-передачі об`єкта оренди до договору оренди землі № L000000449 від 14.10.2010 року. Орендодавець, ОСОБА_1 передав, а орендар, ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» прийняв земельну ділянку площею 2,36 га.

Відповідно до умов вищевказаного договору оренди № L000000449 від 14.10.2010 року, зокрема, п. 8 договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 43 договору передбачено, що договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно п.21.1 договору оренди, після закінчення строку, на який укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. В разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою, що є предметом договору після закінчення строку його дії, за відсутності заперечень орендодавця договір вважається продовженим на строк визначений у п.8 договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Таким чином, строк дії договору оренди № L000000449 від 14.10.2010 року, зареєстрованого у відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28.12.2010 року, закінчувався 28.12.2020 року.

22.03.2018 року, у період дії договору оренди, між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» було укладено договір № 008/Н про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) відносно земельної ділянки загальною площею 2,3632 га, кадастровий номер :02:000:0078, яка знаходиться на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на землю серії ІІІ-ВН №046148, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.03.2018 року.

Відповідно до умов даного договору, зокрема, п. 3.1. договір укладено на 20 років з дати передачі емфітевтичного права. Після закінчення строку дії договору землекористувач має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово власника про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 5.1. договору емфітевзису, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі L000000449 від 14 жовтня 2010 року, який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28.12.2010 року за № 14 строком дії десять календарних років з дати його державної реєстрації, об`єктом якого є земельна ділянка загальною площею 2,3632 га, кадастровий номер :02:000:0078.

Згідно п. 5.2. договору передача емфітевтичного права проводиться власником землекористувачу 29 грудня 2020 року автоматично без оформлення акта приймання передачі та інших додаткових документів.

Пунктом 5.3 договору емфітевзису визначено, що власник земельної ділянки гарантує, що до підписання цього договору ним або його представником не було укладено, а також після підписання цього договору не буде укладено правочину, спрямованого на продовження (поновлення) строку договору оренди землі 14 жовтня 2010 року № L000000449 або будь-якого нового договору оренди землі об`єктом оренди якого буде земельна ділянка зазначена у цьому договорі.

Відповідно до п.8.1. договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації емфітевзису.

Відповідно до державного акта на право власності на землю серії ІІІ ВН № 046148 виданого на підставі розпорядження Томашпільської районної держадміністрації №422 від 17.12.2002 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,36 га, що розташована на території Нетребівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02.04.2018 року № 119352533, земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0078, площею 2,3632 га, згідно договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) серії та номер : 008/Н, виданий 22.03.2018 року передано ОСОБА_1 в користування для сільськогосподарських потреб ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»». Дата реєстрації 30.03.2018 року, договір укладено на двадцять років, землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 14.10.2010 року, який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28.12.2010 року.

01.09.2020 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року.

Відповідно до п.1 додаткової угоди сторони дійшли згоди поновити договір оренди № L000000449 від 14 жовтня 2010 року, зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 28.12.2010 року за № 14, який укладений між сторонами на той самий строк і на тих самих умовах, строк оренди 10 років до 28.12.2030 року.

Відповідно до п.4 додаткової угоди, ця угода є невід`ємною частиною договору.

Діючим законодавством визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Так, частиною 4 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 17.08.2010 року чинною на час укладення договору оренди землі від 14.10.2010 року) орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 17.08.2010 року чинною на час укладення договору оренди землі від 14.10.2010 року) передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 17.08.2010 року чинною на час укладення договору оренди землі від 14.10.2010 року) під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 17.08.2010 року чинною на час укладення договору оренди землі від 14.10.2010 року) встановлено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Таким чином договір оренди № L000000449 від 14 жовтня 2010 року, визначений в ньому порядок його продовження та поновлення, відповідають нормам закону, чинного на момент його укладення.

У частині 1 статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлено статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону № 161-ХІV, буде порушено, а така поведінка орендодавця стосовно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 379/672/16-ц.

Викладене дозволяє зробити висновок, що доводи представника відповідача «ПрАТ «ПК «Поділля» про наявність у ПрАТ «ПК «Поділля» переважного права на укладення договору оренди із ОСОБА_1 є такими, що відповідають нормам закону.

Оскільки договір емфітевзису № 008/Н від 22.03.2018 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» позбавляє позивача права на пролонгацію договору оренди землі, що передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», доводи позивача про врахування в повній мірі права «ПрАТ «ПК «Поділля» на користування земельною ділянкою, так як емфітевтичне право передано з 29.12.2020 року, суд першої інстанції вірно виявив безпідставними.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 23 липня 2018 року у справі № 390/1736/16-ц.

Договір емфітевзису № 008/Н від 22.03.2018 року було укладено під час дії договору оренди № L000000449 від 14 жовтня 2010 року щодо тієї самої земельної ділянки, строк дії договору оренди на момент укладення договору емфітевзису не закінчився, що не оспорюється сторонами в судовому засіданні. За таких обставин укладення ОСОБА_1 договору емфітевзису під час дії договору оренди цієї земельної ділянки з іншим орендарем суперечить законодавству та порушує права та інтереси первинного орендаря.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у складі Великої Палати Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц та правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 229/4059/19.

Під час розгляду справи судом першої інстанції правильно встановлено, що додаткова угода про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року вчинена у письмовій формі, підписана сторонами, що в свою чергу свідчать про те, що волевиявлення сторін було вільним, відповідало їх внутрішній волі, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, їх дії були спрямовані на набуття та зміну цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Сторонами не надано суду доказів, що ПрАТ «ПК «Поділля» на момент укладення додаткової угоди було повідомлене про існування договору емфітевзису. Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 та його представником не надано доказів на підтвердження укладення додаткової угоди під впливом обману з боку ПрАТ «ПК «Поділля», факт підписання ОСОБА_1 додаткової угоди сторонами по справі не оспорюється. Окрім того укладення додаткових угод не є укладенням договору оренди після закінчення дії договору в розумінні ст.33 ЗУ « Про оренду землі».

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ст.ст.13, 31, 34 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі є чинним протягом строку, на який його укладено, після закінчення цього строку договір оренди припиняється, у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов`язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором.

Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 32 Закону передбачено підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельних кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зібрані у справі докази вказують на те, що дії ОСОБА_1 та ПрАТ «ПК «Поділля» при укладенні договору оренди землі від № L000000449 від 14 жовтня 2010 року та додаткової угоди про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року від 01 вересня 2020 року були направлені на реальне настання правових наслідків, що обумовлені таким договором. 01.09.2020 року ОСОБА_1 та ПрАТ «ПК «Поділля» в додатковій угоді висловивши своє волевиявлення шляхом досягнення згоди з усіх інших істотних умов та скріпивши згоду своїми підписами.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, зокрема підтвердження представником відповідача «ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» обставин викладених у відзиві, аналізуючи норми закону та представлені сторонами докази, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав для розірвання додаткової угоди до договору оренди укладеної між відповідачами. «ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» скористалася своїм переважним правом та уклала із ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі, діючи в межах закону. За відсутності підстав для розірвання додаткової угоди суд приходить до висновку про відсутність підстав для заборони дій по реєстрації даної угоди.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права під час розгляду справи є безпідставними та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

В частині оскарження позивачем додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8ст. 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права

Суд першої інстанції врахував критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу представнику відповідача, суд першої інстанції з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, правомірно стягнув з позивача 9000 (дев`ять тисяч) гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що понесені витрати є необґрунтованими та не підтверджуються доказами щодо понесення таких витрат є безпідставними, та спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критеріям обґрунтованості судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року та додаткове рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року залишити без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року та додаткове рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник