САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/362/22
судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська
у цивільній справі окремого провадження за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку.
31 січня 2022 заявник звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року, відмовлено в задоволенні заяви Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у психіатричний стаціонар без її усвідомленої згоди.

Як передбачено ст.293 ЦПК України розгляд справ у порядку окремого провадження про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.

Відповідно до ч.3 ст.68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя.

За змістом ч.1 ст.35 ЦПК України, питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім.

Згідно із ч.3 ст.35 ЦПК України, суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Так, при розгляді вищезазначеної справи Самарським районним судом м. Дніпропетровська більшістю голосів вирішено, що заява КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, задоволенню не підлягає.

З прийнятим рішенням не погоджуюся з огляду на наступні підстави.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 була госпіталізована 28.01.2022 до КП «ДБКЛПД» ДОР лікарем-психіатром Стебленко О.А за направленням лікаря-психіатра Локатош, лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу - органічний маячний розлад, внаслідок якого вона становить небезпеку для себе та оточуючих, є безпорадною і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби. ОСОБА_1 була оглянута 28.01.2022 о 19 год. 50 хв. у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговим лікарем-психіатром Стебленко О.А. , який підтвердив наявність психічних розладів у вигляді: доступна малопродуктивному мовному контакту. Тривожна, періодично прагне кудись йти, відповідає не завжди по суті, наполягає, що матір вкрала у неї дітей та продала. Встановив діагноз: органічний маячний розлад та підтвердив обґрунтованість рішення про госпіталізацію ОСОБА_1 у примусовому порядку.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів КП «ДБКЛПД» ДОР від 31.01.2022, ОСОБА_1 мовному контакту доступна, однак характер його малопродуктивний. На питання відповідає не по суті. Стереотипно повторює одне й те саме, просить виписати додому. Мислення непослідовне, паралогічне. Не може послідовно розповісти події останніх днів. Каже, що прийшла до матері, а вона її не впускала. Починає звинувачувати матір в тому, що вона продала її дітей (сина 18 років та дівчинку 15 років) сутенерам та зробила дівчинці аборт. Судження розірвані. Свій стан не оцінює. Діагноз: органічний маячний розлад. Комісії лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що ОСОБА_1 , 1981 р.н., потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» №1489-ІІІ від 22.02.2000 року.

Згідно рапорту працівника поліції, під час служби 28.01.2022 в 3-му під`їзді біля квартири було виявлено жінку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вибивала двері до квартири в якій проживає її мати та брат. ОСОБА_1 постійно плакала, на зауваження не реагувала, говорила нісенітниці, повідомляла, що у неї вкрали дітей та вбили матір, постійно змінювала пояснення, поводила себе неадекватно та відмовлялася підводитись з підлоги, було прийнято рішення викликати на місце психіатричну бригаду.

Представник заявника, лікар-психіатр Колеснікова О.О. в судовому засіданні пояснила, що підставою для госпіталізації ОСОБА_1 стала агресія останньої, її збудження, це вказано в рапорті поліції. Одного разу вона намагалася потрапити до квартири матері, була збуджена, агресивна, викликали поліцію та швидку, у стаціонарі поводила себе агресивно. Вважає, що мати віддала дітей у рабство сутенеру. Її родичі знають, що вона знаходиться у лікарні, брат писав заяву. На сьогодні її госпіталізація необхідна. Амбулаторно вона лікуватися не буде належним чином. ОСОБА_1 має групу інвалідності по неврології. Їй встановлено діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та пояснила, що мати їй не відчинила двері і тому вона подумала, що мати померла, але вона жива. Брат не пускає її до квартири, б`є, не дає спілкуватись з матір`ю. Вона вважає себе здоровою, не агресивною та такою, що може лікуватися амбулаторно, регулярно приймає ліки, конфліктів немає. В лікарні їй було призначено агресивне лікування, які ліки дають, їй не говорять. У відділенні до неї жахливе ставлення, не дають телефон. Діти проживають окремо, поступили до ліцею. ОСОБА_3 (жінка чоловіка) говорить, що донька вже не дівчинка і вона шукає їй чоловіка, вона продала дітей сутенерам. Донька розповідає, що ОСОБА_3 забрала у неї паспорт і змушує її спати з чоловіками. Донька не мешкає з нею тому, що їй далеко їздити на навчання. Вона має однокімнатну квартиру і у неї жити дітям ніде. Діти вимкнули телефон і не можуть з нею зв`язатися. Поліцію викликали, тому що вона була агресивна, оскільки вважала, що мати померла, так як не відчиняла їй двері. Вважає, що мати викликала поліцію, оскільки вона їй не потрібна.

Відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Зокрема, ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку.

З урахуванням встановлених обставин, поведінки ОСОБА_1 та пояснень наданих нею в судовому засіданні, приходжу висновку, що ОСОБА_1 хворіє важким психічним розладом внаслідок якого становить небезпеку для себе та оточуючих, є безпорадною і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, буде зумовлювати шкоду своєму здоров`ю внаслідок погіршення свого психічного стану у разі, якщо їй не буде надана своєчасно психіатрична допомога в умовах стаціонару, у зв`язку з чим, існують обґрунтовані підстави для її примусової госпіталізації до психіатричного закладу без усвідомленої згоди.

Суддя О.П.Румянцев