Справа № 183/4621/20
№ 2/183/456/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням уточнених позовних вимог, посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину - ОСОБА_4 .

Батьком дитини є відповідач ОСОБА_3 , з яким вона познайомилася у 2014 році.

З часу їхнього знайомства вони не проживали постійно разом та не реєстрували шлюб, а час від часу зустрічалися та мали гарні стосунки, в лютому 2015 року почали проживати разом однією сім`єю, проте їх стосунки не склалися, і з травня 2015 року вони припинили відносини, стали проживати окремо.

Позивач вказує, що після народження сина, відповідач не виявив бажання та будь-яку ініціативу щодо оформлення свого батьківства по відношенню до дитини, у зв`язку з чим органами державної реєстрації актів цивільного стану в актовому записі про народження дитини відомості про батька зазначені зі її слів у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України та батьком дитини записано ОСОБА_5 .

Позивач зазначила, що оскільки відповідач є батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття.

Однак, ОСОБА_3 не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.

В зв`язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 просила суд:

- визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідні зміни щодо запису про батька дитини;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року у справі призначено судову біологічно-генетичну (молекулярно-генетичну) експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», провадження у справі було зупинено до її проведення.

06 квітня 2021 року на адресу суду надійшло повідомлення експертної установи про повернення ухвали суду без виконання, в зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_3 на експертизу.

Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року провадження у справі поновлене, справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилалися на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, просила позов задовольнити, в подальшому, звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, не заперечував свого батьківства, посилався на те, що згоден надавати допомогу на утримання дитини та приймати участь в її вихованні, не заперечував того, що з 2014 року підтримував стосунки з позивачкою, зустрічалися, приблизно з лютого 2015 року почали проживати разом однією сім`єю, але з травня 2015 року вони припинили відносини.

Представник третьої особи - Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі.

Суд, заслухавши сторін, свідка, дослідивши надані учасниками справи письмові докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 з 2014 року по травень 2015 року знаходилися у відносинах, під час яких позивач завагітніла.

Сторони не заперечували, що з травня 2015 року вони припинили стосунки.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області народився ОСОБА_4 , про що 22 липня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції складений відповідний актовий запис № 980, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22 липня 2015 року.

У свідоцтві про народження дитини батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначені: мати - ОСОБА_1 та батько - ОСОБА_5 . При цьому, інформація про батька дитини була внесена зі слів матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 6 від 23 червня 2021 року.

Таким чином, між сторонами виник спір про визнання батьківства.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог в частині визнання батьківства, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч. 3 ст. 128СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Положеннями ст. 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Пунктом 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст. 135 СК України).

Заяви про встановлення батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст.55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у преамбулі постанови Пленуму № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона є хрещеною матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , їй зі слів ОСОБА_1 відомо, що остання познайомилася з ОСОБА_3 восени 2014 року. Стверджує, що взимку 2014 року-2015 року сторони почали проживати разом однією сім`єю в квартирі ОСОБА_3 . До цього ОСОБА_1 мешкала в м. Дніпропетровську. Зі слів ОСОБА_1 сторони посварилися та остання переїхала до м. Дніпра.

При цьому, висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, суд враховує, що позивачем було ініційоване питання про проведення у справі судово-генетичної експертизи, однак експертиза не виконана у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_3 для проведення експертизи.

У відповідності до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 ухилився від проведення експертизи щодо встановлення батьківства, в той же час, взнав своє батьківство по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заперечував проти задоволення позовних вимог в цій частині, зокрема щодо внесення до актового запису про народження дитини відомості про нього як про батька дитини, враховуючи докази, досліджені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в зазначеній частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п.20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Вирішуючи по суті питання в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до ст.ст.180,181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб та достатній рівень життя дитини, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.

У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 24 вересня 2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , актовий запис № 268, складений 24 вересня 2016 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 24 вересня 2016 року.

Від даного шлюбу відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_9 мають дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 138 від 28 березня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 28 березня 2018 року.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 є працездатним, на своєму утриманні має неповнолітню доньку, згоден надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та брати участь у його вихованні.

Суд зазначає, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено,що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У відповідності до ч. 1,2ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як зазначалося вище, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Оскільки позивачем не надано доказів сум заробітку (доходу) відповідача, суд позбавлений можливості визначити, чи має відповідач достатній заробіток (дохід).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу -і з дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує те, що відповідач ОСОБА_3 є працездатним, на його утриманні перебуває неповнолітня донька - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з чим вважає справедливим та достатнім визначити розмір аліментів на утримання дитини, що підлягає стягненню з останнього на користь позивача в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

За наведених вище обставин позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги про встановлення батьківства,а тому згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу належить повернути з Державного бюджету 50 відсотків судового збору (тобто 420,40 грн.), сплаченого за вимогу про встановлення батьківства в розмірі 840,80 грн., а з відповідача на користь позивача стягнути решту 50 відсотків судового збору, що становить 420,40 грн.

Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладено та керуючись ст. 126, 128, 135, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 980, складений 22 липня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції).

Внести зміни до актового запису № 980, складеного 22 липня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, зазначивши відомості про батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за вимогу про визнання батьківства в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.).

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за вимогу про визнання батьківства в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

- третя особа: Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), , місцезнаходження за адресою: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 31.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 05 січня 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький