У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М., за участі секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанови приватного виконавця Хрипти А.А. від 19.11.2021 №67600411 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду 03.12.2021 надійшла вищевказана скарга, в якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову приватного виконавця Хрипти А.А. від 19.11.2021 №67600411 про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника основної винагороди, а також стягнути з приватного виконавця 100000грн. моральної шкоди.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що судовий наказ №308/2183/21 від 22.03.2021 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», 1332гривні 08 копійок заборгованості за спожитий природний газ, на його думку, є незаконним, а відтак незаконними є і дії приватного виконавця щодо його примусового виконання.

Ухвалою суду від 05.01.2022 відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 .

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. У своїй скарзі просив здійснювати її розгляд без його участі, вимоги скарги підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Хрипта О.О. у судове засідання 20.01.2021 не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду скарги у зв`язку із зайнятістю в Закарпатському апеляційному суді.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою учасників провадження, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 2 березня 2021 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», місцезнаходження за адресою Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Погорєлова, 2 () 1332 (одну тисячу триста тридцять дві) гривні 08 копійок заборгованості за спожитий природний газ станом на 17.02.2021, яка складається з 1311,69 грн. основного боргу; 17,05 грн. інфляційних втрат за період з 01.01.2021 по 17.02.2021 та 3,34 грн. 3 % річних за період з 01.01.2021 по 17.02.2021, який набрав законної сили 06.05.2021.

Вказаний судовий наказ стягувачем пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Хрипті О.О., який у свою чергу відкрив виконавче провадження 19.11.2021, постановивши про це відповідну постанову, а також постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 155,91грн. Вказані постанови боржник ОСОБА_1 , вважає незаконними та просить їх скасувати, позаяк вважає незаконним судовий наказ від 22.03.2021 №308/2183/21.

Відповідно до ст. ст. 447, 449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 6 Інструкції з організації про примусове виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначені вимоги до виконавчого документу, а частиною 4 вказаної статті визначені випадки, коли виконавчий документ може бути повернутий стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

За ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Системний аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлений імперативний обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження, якщо стягувач у встановленому законом порядку звернувся до органів виконавчої служби для виконання виконавчого документу і такий відповідає вимогам закону.

Наведені заявником у скарзі обставини не свідчать про наявність підстав для повернення виконавчого документу без виконання. Крім того, доводи заявника щодо незаконності судового наказу від 22.03.2021 №308/2183/21 є голослівними та нічим не підтвердженими, оскільки доказів скасування судового наказу заявником не подано.

Інших доводів щодо незаконності постанови про відкриття виконавчого провадження скарга не містить, у зв`язку з чим у цій частині скарги заявнику належить відмовити.

Щодо оскарження постанови про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 155,91грн.

За змістом п. 7 ч. 2ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за ч.1ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З огляду на те, що заявником оскаржується постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і в частині стягнення основної винагороди приватного виконавця, суд приходить до висновку, що справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17, від 3 квітня 2019 року у справах № 370/1034/15-ц і № 370/1288/15, від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17).

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що приписи частини другої статті 74 Закону № 1404-VIIIзастосовуються лише до скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, вчинені на виконання постанови про стягнення виконавчого збору (тоді як скарги на такі постанови має розглядати суд, який видав виконавчий документ). Оскільки скаржник звернувся до суду щодо неправомірних, на його думку, дій і рішення державного виконавця стосовно стягнення виконавчого збору, цей спір має розглянути суд адміністративної юрисдикції.

Згідно до ч. 2 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині оскарження стягнення винагороди приватного виконавця.

Щодо вимог скарги в частині стягнення з приватного виконавця 100000грн. моральної шкоди, то така не підлягає до задоволення, оскільки вирішення таких питань в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (розділ VII ЦПК Країни) не передбачено.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.255,263-265,447-453ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця Хрипти А.А. від 19.11.2021 №67600411 про відкриття виконавчого провадження, - відмовити.

Провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця Хрипти А.А. від 19.11.2021 №67600411 про стягнення з боржника основної винагороди, - закрити.

В частині вимог скарги ОСОБА_1 про стягнення з приватного виконавця 100000грн. моральної шкоди, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 20.01.2022.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник