У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Лелик О.М.,

справа №466/11751/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Львів/ щодо не зняття арешту,-

за участі скаржника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Вдовича М.Б.

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд зняти арешт зі всього майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Львів/ Вдович М.Б. про арешт майна боржника від 21.05.2020 в межах виконавчого провадження №61382559 щодо примусового виконання виконавчого листа №466/1358/18, виданого Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу.

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у Шевченківському відділ державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Львів/ є виконавче провадження № 61382559 щодо примусового виконання виконавчого листа №466/1358/18 виданого Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу.

21.05.2020 державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Львів/ Вдович М.Б. виніс постанову про накладення арешту на майно боржника, що належить йому у межах суми заборгованості у розмірі 3327грн. Вказує на те, що на час звернення до суду заборгованість відсутня, звертався до виконавця про скасування арешту, однак останній не реагує. Вважає, що постанову державного виконавця незаконною, тому просить суд її скасувати.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу підтримав, просив задовольнити.

Державний виконавець Вдович М.Б. в судовому засіданні щодо розгляду скарги поклався на розсуд суду.

Зацікавлена особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, хоча про день, час та місце розгляду заяви була повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчить, рекомендоване поштове повідомлення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення скаржника, державного виконавця, дослідивши скаргу та долучені документи, матеріали справи, суд дійшов такого.

Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському відділ державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Львів/ є виконавче провадження № 61382559 щодо примусового виконання виконавчого листа №466/1358/18 виданого Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу.

21.05.2020 державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Львів/ Вдович М.Б. виніс постанову про накладення арешту на майно боржника, що належить ОСОБА_1 /арк.спр.5/.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

Суд з`ясував, що на момент відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 був не працевлаштований.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 працевлаштований пекарем ТзОВ «Сільпо-Фуд» з вересня 2020 року, має стабільний дохід.

Разом з тим, судом з`ясовано також, що зареєстроване обтяження у вигляду арешту нерухомого майна належного боржнику ОСОБА_1 21.05.2020 державним виконавцем накладено, оскільки на той час існувала заборгованість зі сплати аліментів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 04.01.2022 заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 2010,29 гривень.

Однак, в судовому засіданні ОСОБА_1 надав квитанцію від 11.11.2020 про сплату аліментів у розмірі 2100 гривень, яка сплачена ним.

Також з розрахунку заборгованості по аліментах від 05.03.2021 вбачається, що борржником за 2020 рік оплачено 16169,92 грн., у т.ч. за листопад 5294,52 грн. та грудень- 5625,40 грн. При цьому в розрахунку від 04.01.2022 зазначені суми оплати за листопад і грудень 20202 року є меншими, а саме на визначену суму заборгованост і - 2010,29 грн.

В судовому засіданні державний виконавець визнав помилку в розрахунку та визнав, що відсутня заборгованість.

Пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що на час накладення державним виконавцем арешту на майно існували підстави для застосування вказаних заходів. При цьому суд погоджується з доводами скаржника щодо того, що на даний час наявність арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 порушує права скаржника та підлягає судовому захисту, оскільки борг відсутній.

Положеннями ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Однією з засад виконавчого провадження є співмірність заходів примусового виконання рішення та обсягу вимог за рішеннями.

Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття арешту з майна, та в ч.5 зазначеної статті в якості підстави для зняття арешту зазначається рішення суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд приймає доводи зазначені в поясненнях на скаргу, що державний виконавець позбавлений права на зняття арешту в даній справі, тому в сенсі ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» порушене право скаржника може бути відновлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Керуючись ст.258, 260, 261, 352, 354, 447-451 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Вдовича Мар`яна Богдановича скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 , накладений постановою від 21 травня 2020 року в межах виконавчого провадження № 61382559.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя П. С. Невойт