КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1442/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» - Семченкової Наталії Сергіївни на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року,

встановив:

у жовтні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 04 липня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з неї на користь ТОВ «Інвест-Хаус» заборгованості за кредитним договором, укладеним з 19 вересня 2007 року з ПАТ КБ «Надра», в розмірі 1 171 106 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року позов було задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса від 04 липня 2020 року, стягнуто судовий збір.

30 липня 2021 року до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача - Гаврищук Н.Є. просила стягнути на користь позивача з відповідача витрати на правничу допомогу в загальній сумі 9 000 грн., посилаючись на те, що позивачу було надано правничу допомогу ТОВ «Тібурон» на суму 6 000 грн. та адвокатом Гаврищук Н.Є. на суму 3 000 грн.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року заяву було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», стст. 133 - 135, 137 ЦПК України та виходив з того, що ТОВ «Тібурон» та адвокат Гаврищук Н.Є. надали позивачу правничу допомогу, вартість якої становить 9 000 грн. та стягнув вказану суму на її користь з відповідача.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам.

Відповідно до положень чч. 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1, пункту 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 статті 137 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В чч. 3 та 4 статті 137 ЦПК України вказується, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В ч. 5 статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК.

Згідно положень статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказані критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При зверненні до суду з позовом, позивач зазначала в позовній заяві, що вона сплатила за правничу допомогу 6 000 грн. ТОВ «Тібурон», на підставі Договору про надання правничої допомоги від 2016 року.

В ході розгляду справи 25 січня 2021 року позивач уклала Договір про надання правничої допомоги з адвокатом Гаврищук Н.Є. На підтвердження повноважень Гаврищук Н.Є. було надано Довіреність від 28.01.2020, Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 01.02.2021, копію Договору про надання правової допомоги від 25.01.2021, відповідно до п. 1.2. якого правова допомога надається з питань, що пов`язані із стягненням заборгованості клієнта за договором №137/П/2007- від 19.09.2007.

Після ухвалення 19 липня 2021 року рішення по справі представником позивача - ОСОБА_2 22 липня 2021 року було подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 9 000 грн. На підтвердження суми витрат до заяви було додано Договір про надання правової допомоги №01/03, укладений між ОСОБА_3 та адвокатським об`єднанням «Тібурон» 01 березня 2016 року. Відповідно до вказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, довіритель доручає представнику, а представник відповідно до чинного законодавства приймає на себе обов`язки здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси довірителя, надавати іншу юридичну допомогу в обсязі і на умовах, встановлених цим договором. Також було додано копію квитанції №ПН1685439 від 15 жовтня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила на користь АО «Тібурон» 6 000 грн. згідно договору про надання правових послуг №01/03 від 01 березня 2016 року на підставі рахунку №03/10 від 13 жовтня 2020 року. Однак вказана квитанція не може бути визнана належним доказом такої сплати коштів, оскільки не є ні квитанцією до прибуткового касового ордеру, ні платіжним дорученням, ні касовим чеком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Представник позивача додала до заяви копію Акту №05-05 прийому-передачі послуг від 31 травня 2021 року, підписаного ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Тібурон», згідно якого виконавець в жовтні - грудні 2020 року виконав наступні види робіт: проаналізовано виконавчий напис №2288 від 04 липні 2020 року, кредитний договір №137/П/41/2007-840 від 19 грудня 2007 року між ПАТ Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 та додатки до нього, проаналізовано судову практику; підготовлено позовну заяву, подано позовну заяву до Дніпровського районного суду м. Києва, підготовлено заяву про забезпечення позову у справі №755/15205/20, заяву про витребування доказів у справі №755/15205/20 та заяву про усунення недоліків у справі №755/15205/20. Однак вказаний Акт був складений вже після сплати коштів та після подання позовної заяви, а тому не міг бути підставою для складання рахунку на суму 6 000 грн., оскільки відповідно до пп. 3.5-3.9 Договору сторонами передбачено складання Звіту, в разі відсутності заперечень та претензій до якого, після сторонами погоджується здійснення відповідних оплат за договором. В п.4.1. договору зазначається, що за виконання договору довіритель сплачує представнику гонорар фіксованою сумою на розрахунковий рахунок представника у гривнях на підставі виставлених рахунків.

Крім того, в позовній заяві позивач вказувала, що вже сплатила 6 000 грн., тоді як в рахунку зазначається про надання таких послуг після 15 жовтня 2020 року. Також в Рахунку та в Акті не надано розрахунку витрат часу відповідно до встановленого тарифу вказаних послуг.

Таким чином, в задоволенні заяви про стягнення вказаних витрат на правничу допомогу в сумі 6 000 грн. слід відмовити.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн. адвокатом Гаврищук Н.Є. було надано Акту №1 приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги від 25 січня 2021 року, підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Гаврищук Н.Є., вартість послуги за підготовку заяви про зміну підстав позову у справі №755/15205/20 - 3 000 грн., за підготовку адвокатського запису до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» щодо надання документів, що підтверджують суму заборгованості клієнта за договором №137/П/2007-840 від 19 вересня 2007 року - 500 грн.; за підготовку листі АТ «БК «Приватбанк» та приватному виконавцеві Фесик М.О. щодо знаття арешту з рахунку клієнта - 1 000 грн. Зазначена в цьому акті сума вартості послуг була сплачена клієнтом адвокатові в повному обсязі в готівковій формі 04 лютого 2021 року і представником позивача було заявлено до стягнення тільки частково витрати на суму 3 000 грн. Тому в цій частині заява про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково та змінити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зменшивши її до 3 000 грн.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» - Семченкової Наталії Сергіївни задовольнити частково.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року змінити та визначити розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 24 січня 2022 року.

Головуючий

Судді