ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22вк/803/3/22 Справа № 803/39/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
УХВАЛА

про закриття провадження

20 січня 2022 року Дніпровський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Лаченкової О.В.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

заяву Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група" від 30 квітня 2021 року

по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група" від 30 квітня 2021 року по справі №14/115К-20.

В обгрунтування заяви зазначає, що рішенням Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група" від 30 квітня 2021 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з боржника ОСОБА_1 25351,39грн. А тому просить видати ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група" від 30 квітня 2021 року по справі №14/115К-20.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази та наведені заявником доводи щодо підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"(Орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) 01.05.2017 року укладено договір оперативної оренди №1034, за умовами якого орендодавець передає орендарю за плату на визначений строк у користування нерухоме майно - частину комплексу будівель і споруд "Гараж центральний" із цільовим призначенням сільськогосподарське.

Через неналежне виконання вказаного договору, а саме - порушення ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов`язань щодо внесення орендної плати за користування об`єктом оренди, утворилася заборгованість.

Рішенням Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації "Регіональна правова група" від 30 квітня 2021 року по справі №14/115К-20 позовні вимоги ПРАТ "ММК ІМ.ІЛЛІЧА" задоволені в повному обсязі та стягнуто з боржника ОСОБА_1 25351,39грн., в тому числі: заборгованість з орендної плати по Договору оперативної оренди №1034 від 01.05.2017 року в розмірі 23000,0 грн. за період з 01.12.2019 року по 30.11.2020 року; пеню в розмірі 1441,50 грн.; інфляційні витрати в розмірі 583,02 грн.; 3% річних у розмірі 326,87 грн., а також стягнуто 2460,61 грн. витрати на професійну правничу допомогу адвоката; 850 грн витрати, повязані з вирішенням спору третейським судом.

Рішення третейського суду набуло чинності 30 квітня 2021 року.

Строк для добровільного виконання рішення становить 30 днів з моменту набрання чинності.

Добровільно боржником рішення третейського суду не виконане, тому заявник вимушений звернутися до суду.

Відповідно до частини другої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України «Про третейські суди» компетентний суд - це місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.

З наведених положень Закону України «Про третейські суди» вбачається, що, вирішуючи питання про визначення компетентного суду в розумінні цього Закону, необхідно керуватися загальними правилами визначення юрисдикції кожного конкретного спору, який був предметом розгляду в третейському суді, встановленими відповідними нормами процесуального законодавства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданої заяви, ПрАТ «ММК ІМ.ІЛЛІЧА» як орендодавець подало до загального суду позов до фізичної особи, як орендаря за договором оперативної оренди, що укладений на забезпечення підприємницької діяльності, стороною якого є юридична особа. Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором оренди, стороною якого є юридична особа, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України.

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Зазначений правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі №910/1733/18 (провадження №12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18).

Пунктом 11 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданої заяви, ПРАТ "ММК ІМ.ІЛЛІЧА" звернулося до третейського суду з позовом до ОСОБА_1 за договором оперативної оренди №1034 від 01.05.2017 року, що укладений із сільськогосподарським цільовим призначенням, сторонами якого є юридична та фізична особи.

Тобто, між ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та ОСОБА_1 виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором оперативної оренди, однією із сторін якого є юридична особа, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

За таких обставин вирішення питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду належить до юрисдикції господарських судів, тому, з урахуванням пункту 11 частини першої статті 20 ГПК України, справа підлягає вирішенню господарським судом.

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 876/59/20, від 08 квітня 2021 року у справі № 876/79/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 876/73/20 та від 09 червня 2021 року у справі № 876/29/21 колегія суддів дійшла висновку про віднесення справ про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів, ухвалених в аналогічних спорах, до юрисдикції господарських судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України суд роз`яснює заявнику про віднесення розгляду справи до юрисдикції господарського суду.

Керуючись статтями 23, 255, 260 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИЛА:

Провадження за заявою Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації" Регіональна правова група" від 30 квітня 2021 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова