Справа № 331/240/19
Провадження № 4-с/331/2/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Антоненка М.В., за участю секретаря судового засідання Федорової К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лазарок Олени Анатоліївни щодо незняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 відповідно до постанови про арешт майна боржника від 01.07.2019, в рамках виконавчого провадження № 59360920,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лазарок Олени Анатоліївни.

В обґрунтування скарги зазначив, що на примусовому виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 59360920 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

01 липня 2019 року на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» головний державний виконавець Лазарок О.А. винесла постанову про арешт майна боржника. Підставою накладення арешту на майно боржника стала його заборгованість зі сплати аліментів за 5 місяців 15 днів у сумі 14960,00 гривень, що виникла у зв`язку з його необізнаністю із рішенням суду. Зазначену заборгованість він погасив 04.10.2019.

Окрім того, в рамках зазначеного виконавчого провадження звернуто стягнення на його доходи; відповідна постанова головного державного виконавця виконується за його місцем роботи, у ТОВ «Геос Естейт».

На підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/240/19 від 07.07.2020 з виконавчого листа виключене посилання на те, що «розмір аліментів повинен бути не менше розміру прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів»

Станом на 28 липня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня; переплата становить 8157,96 гривень.

Оскільки заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погасив, виконання рішення забезпечується зверненням стягнення на його заробітну плату, арешт, на думку боржника, підлягає зняттю.

04 серпня 2021 року боржник звернувся до головного державного виконавця Лазарок О.А. із відповідною заявою про зняття арешту з його майна, проте жодної відповіді не отримав.

23 вересня 2021 року боржник звернувся до Вознесенівського відділу ДВС у місті Запоріжжі та до Міністерства юстиції України зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Лазарок О.А. Однак, орган ДВС повідомив йому, що підстави для зняття арешту відсутні, так як зобов`язання зі сплати аліментів є триваючим, і строк стягнення за виконавчим листом сплине лише 24.10.2023.

Не погодившись із відповіддю органу ДВС, ОСОБА_1 звернувся до суду із цією скаргою, у якій просив визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобов`язати поновити його порушені права.

У судове засідання скаржник та його представник не з`явились Від представника скаржника адвоката Кравченко О.В. 28.01.2022 року надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Просить скаргу задовольнити.

У судове засідання головний державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лазарок Олена Анатоліївна не з`явилась. 16 листопада 2021 року від неї до канцелярії суду надійшли заперечення на скаргу боржника, у якій вказала на її безпідставність. Зазначила, що звернення стягнення на заробітну плату боржника не може вважатися іншим способом забезпечення виконання рішення в контексті п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із ризиком звільнення боржника, що сприятиме ухиленню від сплати аліментів та подальшому утворенню заборгованості. У задоволенні скарги просила відмовити.

Стягувачка, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причину неявки до суду не сповістила

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги боржника, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон) виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

За змістом ч. 5 ст. 13 Закону постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржник. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Передумовою визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною є встановлений законом обов`язок вчинити певні дії за наявності відповідних підстав.

Згідно з п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, для вирішення скарги по суті суд має з`ясувати, чи існує у боржника заборгованість зі сплати аліментів, а також чи може бути виконання рішення забезпечене в інший спосіб.

Суд установив, і учасники справи про це не заперечують, що арешт на майно боржника був накладений, коли у нього існувала заборгованість зі сплати аліментів. Надалі боржник заборгованість зі сплати аліментів погасив, і з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/240/19 від 07.07.2020 у нього утворилася переплата зі сплати аліментів.

Також учасники справи у ході розгляду скарги підтвердили, що державний виконавець двічі звернув стягнення на доходи боржника відповідно до постанов від 01.07.2019, 21.10.2019. На сьогодні рішення суду виконується шляхом утримання аліментів із заробітної плати боржника та їх перерахування на рахунок стягувачки.

Суд бере до уваги доводи ОСОБА_1 , що заборгованість зі сплати аліментів виникла через його необізнаність із заочним рішенням суду. Про це свідчить його наступна позитивна поведінка. З 04 жовтня 2019 року заборгованість у боржника відсутня, а рішення суду виконується належним чином, оскільки забезпечене зверненням стягнення на доходи боржника.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З огляду на те, що заборгованість ОСОБА_1 погашена більш як два роки тому та подальше належне виконання ним рішення суду, суд доходить висновку, що наявність у боржника арешту на все майно становить для нього індивідуальний надмірний тягар.

Аргументи державного виконавця про те, що звернення стягнення на заробітну плату не може вважатися іншим способом забезпечення виконання рішення у розумінні п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону суд відхиляє. Саме по собі гіпотетичне звільнення боржника з роботи не може свідчити про його можливе ухилення від сплати аліментів, оскільки ухилення це вольова свідома дія особи. Окрім того, державний виконавець не позбавлений права повторно накласти арешт на майно боржника у разі наявності для цього підстав. Твердження, що виконання рішення може бути забезпечене перенакладенням арешту на інше майно боржника не узгоджується із п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону, оскільки не є іншим способом, ніж звернення стягнення на майно. До того ж, постанова від 01.07.2019 вже передбачає арешт усього майна боржника.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що з часу погашення боржником заборгованості зі сплати аліментів у державного виконавця виник обов`язок зняти арешт з майна боржника. Проте, державний виконавець такий обов`язок не виконав. Отже, бездіяльність державного виконавця є неправомірною, тому скаргу слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 259-261, 354, 355, 450, 451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лазарок Олени Анатоліївни щодо незняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 відповідно до постанови про арешт майна боржника від 01.07.2019, в рамках виконавчого провадження № 59360920, задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лазарок Олени Анатоліївни щодо незняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 відповідно до постанови про арешт майна боржника від 01.07.2019, в рамках виконавчого провадження № 59360920.

Зобов`язати головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лазарок Олену Анатоліївну, а у разі нездійснення нею повноважень головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) уповноважену особу Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 відповідно до постанови про арешт майна боржника від 01.07.2019, в рамках виконавчого провадження № 59360920.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 28.01.2022 року.

Суддя М.В. Антоненко