Справа № 143/689/19
Провадження № 22-ц/801/173/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 рокуСправа № 143/689/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Берегового О.Ю., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року про закриття провадження у справі, постановлену суддею Немирівського районного суду Вінницької області Науменком С.М.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - релігійної громади храму Покрови Пресвятої Богородиці села Бабинці Погребищенського району Тульчинської єпархії Української православної церкви, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління у справі національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації про визнання зборів жителів с. Бабинці Погребищенського району Вінницької області, які відбулися 22 лютого 2019 року в приміщенні будинку культури (протокол №1 від 22.02.2019 з додатками до протоколу; списки №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7) переліку громадян присутніх на зборах), незаконними і такими, що не є проведеними Релігійною громадою Храму Покрови Пресвятої Богородиці с. Бабинці Погребищенського району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року провадження у вказаній справі закрито та роз`яснено учасникам, що справа підлягає в порядку господарського судочинства.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 подала пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Інші учасники правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Від представника відповідачів адвоката Чубенко С.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та без участі відповідачів, також просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - релігійна громада храму Покрови Пресвятої Богородиці села Бабинці Погребищенського району Тульчинської єпархії Української православної церкви, в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства. Роз`яснено позивачу, що він вправі звернутися до суду за вирішенням даного спору у порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 06.04.2021 Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові №910/10011/19 висловила правову позицію про те, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом даного спору є незгода члена релігійної організації з рішенням загальних зборів релігійної організації про зміну канонічної підлеглості, оформленим протоколом від 22 лютого 2019 року № 1, оскільки, на думку члена релігійної організації, воно прийняте з порушенням вимог чинного законодавства особами, які не мали права його приймати.

Отже, позивач вбачає порушення своїх прав в ухваленні відповідного рішення загальними зборами членів релігійної організації про зміну канонічної підлеглості та у прийнятті нової редакції Статуту.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово визначала критерії розмежування справ між цивільною та господарською юрисдикціями, визнавши юрисдикцію господарського суду у справах про спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Спори за участю громадського об`єднання зі статусом юридичної особи як учасника цивільних правовідносин підлягають розгляду у судах відповідно до вимог як ЦПК, так і ГПК залежно від змісту позовних вимог та сторін такого спору.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (далі - Закон), релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Згідно зі статтею 7 Закону, релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Положеннями частин першої - п`ятої статті 8 Закону визначено, що релігійна громада є місцевою Релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюються загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про закриття провадження у цій справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом), пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, мають розглядатись у порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що 22.02.2019 відбулися загальні збори релігійної громади храму, так як фактично іншими учасниками справи були проведені загальні збори територіальної громади села, колегія суддів вважає безпідставними та не приймає до уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення скаржником вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.Ю. Береговий

Т.Б. Сало