Номер провадження: 22-ц/813/502/22
Номер справи місцевого суду: 522/2174/21
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/2174/21

Номер провадження: 22-ц/813/502/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ханбер»,

- відповідачі - 1) ОСОБА_1 , 2) Обслуговуючий кооператив «ЕКОДОМ-1», 3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Сайленд»,

розглянув у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер» до ОСОБА_1 , Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» про визнання правочинів недійсними, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер», Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленд» про визнання правочину недійсним та визнання права власності, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленд» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Косіциної В.В. 08 липня 2021 року, про забезпечення позову,

встановив:

1. Описова частина

1.1 Короткий зміст позовних вимог/заяви про забезпечення позову

У лютому 2021 року ТОВ «Ханбер» звернулось до суду з вищезазначеним первісним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним договір №55а від 21.03.2019 року про сплату пайових внесків, укладений між ОК «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_1 ; 2) визнати недійсним договір №14 від 12.04.2017 року про сплату пайових внесків, укладений між ОК «ЕКОДОМ-1» та ОСОБА_1 ; 3) стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОК «ЕКОДОМ-1» судові витрати.

У травні 2021 року, не визнавши вищевказаний первісний позов, ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним уточненим у подальшому зустрічним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсною додаткову угоду №1 до договору про співробітництво № 1 від 22.10.2015 року, укладену між ТОВ «Ханбер» та ОК «ЕКОДОМ-1»; 2) витребувати у ТОВ «Сайленд» на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ; 3)визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 та на паркомісце АДРЕСА_2 (а. с. 10 - 14, 24- 28).

Одночасно із зустрічним позовом до суду була подана заява про забезпечення позову шляхом: -1) накладення арешту на нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 та паркомісце НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_3 ; 2) заборони проведення реєстраційних дій державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким суб`єктам державної реєстрації щодо нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 та паркомісця НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_3 .

Заява обґрунтована тим, що на теперішній час існує реальна загроза відчуження вищевказаного майна на користь третіх осіб, та в результаті невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду (а. с. 16 - 18).

1.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висноків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 номер об`єкта нерухомого майна 101 та паркомісце НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_3 номер об`єкта нерухомого майна 101.

Заборонено проведення реєстраційних дій державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким суб`єктам державної реєстрації щодо нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та паркомісця НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_3 номер об`єкта нерухомого майна 101 .

Ухвала суду мотивована тим, що суд вбачає, що між сторонами існує реальний спір щодо договорів предметом яких є квартира АДРЕСА_1 та паркомісце НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_3 .

Виходячи з викладеного, заходи забезпечення позову фактично будуть спрямовані на охорону його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тому захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони реєстраційних дій, на час розгляду справи відповідає предмету позову, є розумним, адекватним, співмірним та таким, що відповідає предмету позову (а. с. 99 - 101).

1.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Директор ОСОБА_3 , діючий від імені ТОВ «Сайленд», в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині накладення арешту на нерухоме майно та накладення заборони на проведення реєстраційних дій державним реєстраторам, нотаріусам і будь-яким суб`єктам державної реєстрації, щодо нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 . Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у вищевказаній частині.

1.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: 1) судом першої інстанції не перевірено належним чином та не встановлено того факту, що квартира АДРЕСА_1 , вибула з власності ТОВ «Ханбер» ще задовго до моменту відкриття провадження у вказаній справі та до подання зустрічного позову ОСОБА_1 .. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру АДРЕСА_4 було зареєстровано за ТОВ «Будмарин» ще 30.09.2020 р. на підставі договору купівлі-продажу № 2712 від 30.09.2020 р.. Судом першої інстанції не враховано, що починаючи з 28.12.2020 рокуквартира АДРЕСА_4 а перебувала в іпотеці у ТОВ «Сайленд». ТОВ «Сайленд» придбало квартиру АДРЕСА_1 з прилюдних торгів, та сплатило безготівково повну її вартість. При цьому, попередній власник квартири АДРЕСА_4 - ТОВ «Будмарин» не є учасником судового спору по справі № 522/2174/21; 2) придбане ТОВ «Будмарин» право власності на квартиру АДРЕСА_4 а ніким оскаржено не було. Нині, документи щодо придбання ТОВ «Сайленд» квартири АДРЕСА_4 не оскаржуються ОСОБА_4 .. Тому, висновок суду про наявність між ОСОБА_4 та ТОВ «Сайленд» спору є передчасним та таким, що не відображає дійсний стан справ; 3) судом не встановлено та позивачем не доведено належними доказами потенційної можливості ухилення відповідачів від виконання ймовірно можливого рішення суду по справі № 522/2174/21 на користь ОСОБА_5 .. Отже, судом безпідставно обмежено право власності ТОВ «Сайленд»; 4) суд першої інстанції не прийняв до уваги, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 06.02.2020 р. № 452/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію права власності», скасовано рішення державного реєстратора виконкому Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука В.О. про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 , за ОСОБА_4 ..

1.5 Рух справи в суді апеляційної інстанції

07 вересня 2021 року апелянтом було подано апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року(а. с. 67 - 72).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року матеріали вказаної цивільної справи було повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення (а. с. 95 - 95 зворотна сторона).

23 листопада 2021 року після усунення недоліків справа надійшла на адресу Одеського апеляційного суду (а. с. 104).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленд» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року про забезпечення позову(а. с. 105 - 105 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року підготовку справи до судового розгляду в апеляційній інстанції закінчено. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 106).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленд» не підлягає задоволенню.

3.2 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Накладаючи арешт на квартиру, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

У постанові Верховного суду від 19.02.2021 року у справі №643/12369/19 останній зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо квартири АДРЕСА_1 .

З урахуванням підстав та змісту позову, зустрічного позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Оскільки арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, але за своєю суттю обмежують право розпоряджатися спірним майном, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів також приймає до уваги, що ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачені випадки, коли наявність зареєстрованих обтяжень, у тому числі судового арешту, не є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що накладення арешту та заборона вчинення реєстраційних дій щодо спірної квартири, відносно якої між сторонами виник спір, не є позбавленням права власності ТОВ «Сайленд».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, третіх осіб, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний, застосований місцевим судом спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову.

Судом першої інстанції було дотримано правил співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вищевказаними вимогами позову.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «Сайленд» є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленд» у суду апеляційної інстанції відсутні.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку, може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленд» - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 08 липня 2021 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

Головуючий: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе