ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом у якому просить стягнути із ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 7 348,59 грн., витрати на оцінку завданого збитку у розмірі 2 200 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.05.2020 року приблизно о 21 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Ватутіна, 26 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Фіат» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано позивачу матеріальні збитки. На підставі ч. 2 ст. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водіями було спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у якому відповідач ОСОБА_2 визнав себе винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5809137 виданого ТДВ «СК «Альфа-Гарант».
Відповідно до звіту № 334/08-20 від 30.08.2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Фіат» д.н.з. НОМЕР_2 , вартість величини втрати товарної вартості транспортного засобу внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 7 348,59 грн.
Також вказано, що позивачем було понесено витрати на складання оцінки заподіяного збитку у розмірі 2 200 грн.
Крім цього зазначено, що автомобіль «Фіат» д.н.з. НОМЕР_2 , був основним засобом пересування позивача. Пошкодження автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді завдало позивачу душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан, а тому з відповідача слід стягнути моральну шкоду оцінену позивачем у 5 000 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Крім цього, відповідач повідомлявся про розгляд справи судом шляхом розміщення на офіційному сайті Дніпровського районного суду м. Києва відповідного оголошення.
Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З матеріалів справи не убачається заперечень позивача щодо ухвалення заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що 15 травня 2020 року о 21 год. 30 хв. в м. Києві по просп. Ватутіна, 26 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та за участю автомобіля «Фіат», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 15.05.2020 року, відповідачем ОСОБА_2 було визнано вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді автомобіль «Фіат» д.н.з. НОМЕР_2 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .
На момент дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5809137 від 05.07.2019 року.
Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 334/08-20, складеного 30.08.2020 року ФОП ОСОБА_4 , величина втрати товарної вартості автомобіля «Фіат», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 7 348,59 грн.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхових не відшкодовує шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу.
Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.
Відповідно до пункту 8.6.1. Методики, величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.
Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд та експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
Так, Верховним Судом зазначено, що вимогами закону передбачено обов`язок страхової компанії відшкодувати потерпілій особі вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що не є тотожним розміру втрати товарної вартості цього автомобіля, які мають бути відшкодовані особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно матеріалів справи, відповідач 09.11.2020 року отримав претензію про відшкодування позивачу завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка ОСОБА_2 виконана не була.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача, як особи винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, на користь позивача шкоди пов`язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу у розмірі 7 348,59 грн., що підтверджується матеріалами справи.
Крім цього, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути понесені витрати на складання вищевказаного висновку щодо вартості матеріального збитку, які становлять 2 200 грн., що підтверджується квитанцією № 30-09-21 від 30.09.2021 року.
В частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як роз`яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як зазначено у позові та вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку визнав себе винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Фіат», д.н.з. НОМЕР_2 .
За повідомленням позивача, внаслідок пошкодження його автомобіля йому було завдано душевних страждань, що негативно вплинуло на його моральний стан.
Завдану моральну шкоду позивачем оцінено у 5 000 грн.
З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем - 5 000 грн., є завищеним, оскільки позивачем не надано доказів щодо тривалості часу неможливості користування автомобілем, а визначення позивачем розміру моральної шкоди, виходячи лише з особистих його переконань, є недоведеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.
Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.
Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.
Отже, вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню частково.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Будь яких доказів, які б могли спростувати наведені у позовній заяві доводи позивача відповідачем суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.
В частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Судом встановлено, що 13.08.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Конюшко Д.Б. укладено Договір про надання правової допомоги № 16/08/20-ЮП/IL, відповідно до умов якого замовник замовляє, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі (об`ємах та кількості) та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язується оплатити Адвокату надані послуги на умовах цього Договору.
Відповідно до п. 4.1. договору, за послуги, надані Адвокатом, Замовник сплачує кошти в розмірі, який визначається в Додатку № 1 до цього договору.
Згідно акту виконаних робіт № 1 від 19.10.2021 року, відповідно до Договору № 16/08/20-ЮП/IL від 13.08.2020 року, підписаного адвокатом Конюшко Д.Б. та замовником ОСОБА_1 , вартість наданих послуг становить 9 000 грн.
Надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн., оплата яких підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 16/08/20 від 19.10.2021 року виданого ОСОБА_3 про сплату позивачем коштів у розмірі 9 000 грн.
Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 22, 23, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, ст. ст. 1-13, 77-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268, 274, 280-283 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 7 348 грн. 59 коп., витрати пов`язані з оцінкою завданого збитку у розмірі 2 200 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., судовий збір в сумі 908 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн., а всього суму 21 456 (двадцять одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) грн. 59 коп.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 31.01.2022 року.

Суддя