КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________
Справа № 755/8172/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1448/2022
У Х В А Л А

25 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 квітня 2021 року (суддя Гончарук В.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Плюс Україна» про розірвання трудового договору, зобов`язання внести зміни до запису в трудову книжку, стягнення моральної шкоди,

встановив:

у травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1. Безстроковий трудовий договір №02/01/14, укладений 2 січня 2014 року між ним та відповідачем розірвати;

2. Зобов`язати ТОВ «Дельта Плюс Україна» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення у відповідності до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України - порушення роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору;

3. Визнати накази від 17 квітня 2019р. №15/1 та від 18 квітня 2019р. №16 недійсними та такими, що суперечать чинному законодавству;

4. Стягнути з відповідача на його користь судовий збір та судові витрати, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 березня 2019р. до дня видачі трудової книжки;

5. Стягнути з відповідача на його користь вартість лікарських засобів, придбаних для лікування в стаціонарі, в розмірі 2 069грн 67коп.;

6. Стягнути з відповідача на його користь моральну (немайнову) шкоду, що була вчинена внаслідок не видачі йому трудової книжки, в розмірі 20 000грн;

7. Зобов`язати генерального директора, директора та головного бухгалтера ТОВ «Дельта Плюс Україна» покрити шкоду, заподіяну підприємству, у співвідношенні 20%, 60% та 20% від суми шкоди відповідно.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 2 липня 2019 року призначений розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін та визначено дату судового засідання 20 вересня 2019 року.

17 вересня 2019 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 від 13 вересня 2019 року про доповнення підстав позову, яка містила нові

позовні вимоги, зокрема:

1. Визнати наказ №7/1 від 29 березня 2019р. про його звільнення з займаної посади недійсним та таким, що суперечить чинному законодавству;

2. Визнати формулювання причин його звільнення, вказаних у наказі №7/1 від 29 березня 2019р. та запису №34 у трудовій книжці, таким, що не відповідає чинному законодавству;

3. Вказати наступну причину його звільнення - «звільнений за власним бажанням, ч. 3 ст. 38 КЗпП України»;

4. Визнати наказ №27 від 24 травня 2019 року недійсним та таким, що суперечить чинному законодавству;

5. Стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі 3 місячного посадового окладу;

6. Стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за 10 днів ненаданої протягом 5 років, відпустки за роботу з особливим характером праці (робота за комп`ютером) в сумі 2 080грн 61коп.

17 червня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва провадження за позовними вимогами про визнання недійсними та такими, що суперечать законодавству накази від 17.04.2019р. за №15/1 та від 18.04.2019р. за №16, зобов`язання генерального директора Сімонова Д.В., директора Гунько С.В., головного бухгалтера Дорошенко В.М. ТОВ Дельта Плюс Україна» покрити шкоду, заподіяну підприємству у співвідношенні 20%, 60% та 20% від суми шкоди відповідно - закрито у зв`язку зі відмовою позивача від вказаних позовних вимог.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 1 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

З описової частини судового рішення вбачається, що предметом судового розгляду були позовні вимоги, зазначені у позовній заяві, поданій до суду у травні 2019 року.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 5 серпня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом не були розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1 , викладені у заяві від 13 вересня 2019 року про доповнення підстав позову, і рішення суду за вказаними позовними вимогами прийнято не було.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову

допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

За приписами частини шостої статті 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржена.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріали справи не містять ухвали суду про повернення позивачу заяви про доповнення підстав позову, що свідчить про прийняття судом вказаної заяви до розгляду.

Згідно ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Нормами статей 255 та 257 ЦПК України передбачені підстави для закриття провадження у справі та залишення позову без розгляду.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача зазначила, що позивач та його представник у судовому засіданні 17 червня 2020 року відмовилися від позовних вимог, зазначених у заяві від 13 вересня 2019 року про доповнення підстав позову.

Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать

інтересам особи, яку він представляє.

Матеріали справи не містять письмової заяви позивача або представника позивача про відмову від позовних вимог, зазначених у заяві від 13 вересня 2019 року, а також ухвали суду першої інстанції про прийняття відмови позивача від зазначених позовних вимог та закриття провадження у зазначеній частині.

З технічного запису судового засідання від 17 червня 2020 року встановлено, що представник позивача - адвокат Ющенко Н.О. заявила клопотання про « не розгляд судом позовних вимог, зазначених у заяві позивача про доповнення підстав позову від 13 вересня 2019 року».

Однак, діючими нормами процесуального права не передбачено право позивача заявляти клопотання «про не розгляд судом частини позовних вимог».

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

Отже, матеріалами справи не підтверджується, що позивач відмовився від позовних вимог, заявлених у заяві про доповнення підстав позову від 13 вересня 2019 року.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції не були розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1 та не прийнято відповідного процесуального рішення з приводу позовних вимог, зазначених у заяві про доповнення підстав позову від 13 вересня 2019 року.

Вказані порушення судом першої інстанції норм процесуального права не можуть бути усунені апеляційним судом відповідно до положень ст. 367 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 365 ЦПК України, якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить нерозглянуті зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, нерозглянуті письмові зауваження щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Враховуючи, що відсутність процесуального рішення з приводу частини позовних вимог, які були заявлені ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції, позбавляє апеляційний суд можливості повно та всебічно переглянути справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення даного питання протягом одного місяця з моменту отримання матеріалів справи.

Керуючись статтями 365, 381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Плюс Україна» про розірвання трудового договору, зобов`язання внести зміни до запису в трудову книжку, стягнення моральної шкоди повернути до Дніпровського районного суду міста Києва для прийняття процесуального рішення по заяві ОСОБА_1 про доповнення підстав позову від 13 вересня 2019 року протягом одного місяця з дня отримання матеріалів справи.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк