Справа №:755/2563/21
Провадження №: 6/755/152/22
УХВАЛА

"31" січня 2022 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Форт», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Форт», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Перевіривши матеріали поданої заяви та долучених до неї документів, судом встановлено, що заява не відповідає вимогам статті 183 ЦПК України з огляду на таке.

У поданій заяві заявник просить замінити сторону боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Форт» у справі № 755/2563/21.

Таким чином, заяву подано на стадії виконання судового рішення в порядку статті 442 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту

10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним

(§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява

№ 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Судом встановлено, що заявником до заяви долучено квитанцію поштового відправлення ОСОБА_1 , однак не долучено опису поштового вкладення вищевказаних поштових відправлень, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити, що заявником на адресу заінтересованих осіб направлено саме вищевказану заяву про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні з доданими до неї документами.

Таким чином, заявником не виконано вимог частини другої статті 183 ЦПК України, що є підставою для повернення заявнику даної заяви без розгляду відповідно до частини четвертої статті

183 ЦПК України.

Керуючись статтею 183 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Форт», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження, - повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова