ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/154/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2523/21 Категорія: 310020000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Годік Л.С. у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 12.11.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину, -

в с т а н о в и в :

10.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона з відповідачем не перебувала у шлюбі, але спільно проживала та сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір?ю та знаходиться повністю на утриманні позивача ОСОБА_2 .

Позивач посилається в позовній заяві, що з 2018 року відповідач ОСОБА_2 взагалі перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дочки, а в грудні 2018 року заявив, що в майбутньому ніякої матеріальної допомоги надавати взагалі не буде.

У відповідності по поданої нею заяви про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів 27.02.2019 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано судовий наказ у справі № 705/194/19, яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ' ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/ 4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% мінімального мінімуму щомісячно. Однак, позивач вважає, що на даний час сума аліментів є недостатньою для матеріального забезпечення їхньої спільної дитини, оскільки витрати на повсякденні потреби є значно вищими для належного утримання неповнолітньої дочки - інваліда.

ОСОБА_1 зазначає в позові, що дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства, стан якої значно погіршився, що підтверджується наданими нею медичними довідками та обстеженнями дочки.

Крім того, позивач ОСОБА_1 вказує, що вона сама отримала інвалідність ІІ групи довічно, тому в даний час не має можливості працювати, перебуває у відпустці по догляду за дитиною з інвалідністю та самостійно забезпечувати дочку на належному рівні не має змоги, оскільки матеріальне утримання дочки вимагає коштів, які в неї відсутні.

Позивач звертає увагу, що з моменту стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки, витрати на утримання дитини істотно збільшилися. Зокрема, погіршення стану здоров?я дитини підтверджується протоколом № 34/2 від 19.03.2021 року голови ЛКК КНП «Уманська центральна районна лікарня», згідно якого у дитини виявлено: мінімальну моторну дисфункцію; пірамідну недостатність; синдром вегето-базилярної недостатності; затримку мовлення; парез n.oculomotorius лівого ока; хронічний тонзиліт; субкомпенсований гіпрохромний невус; фолікулярний гіперкератоз.

При цьому, вказує позивач ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 не бере належної участі в утриманні та вихованні дитини, на даний час має заборгованість по сплаті аліментів, при цьому, він працює та отримує значний дохід, інших утриманців не має, є фізично здоровим.

ОСОБА_1 вважає, що матеріальне становище платника аліментів покращилось, оскільки він працевлаштувався, так як після видачі судового наказу відповідач ОСОБА_2 недобросовісно виконував свій обов`язок щодо сплатим аліментів, у зв`язку з чим постійно існує заборгованість зі сплати аліментів, тому позивач ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

У зв`язку з вказаними обставинами, позивач ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі виданого судового наказу судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/ 2 частки від усіх видів доходів відповідача ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.11.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржником вказується, що суд дійшов передчасного висновку, щодо належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність передбачених ст. 192 Сімейного Кодексу України підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , оскільки вважає, що висновки суду щодо відмови у задоволенні позову не відповідають обставинам справи та наданим позивачем доказам, так як в матеріалах справи наявні документи, які підтверджуть стан здоров?я дочки, значні витрати, які необхідні для лікування та забезпечення харчування дитини, її розвитку.

Скаржник посилається, що медичні документи, які були надані до суду першої інстанції, дають змогу дійти висновку, що стан здоров?я дитини погіршився, дитина потребує постійного стороннього догляду, лікування та реабілітації, на що необхідно витрачати значні кошти, які відсутні у позивача, яка не працює, так як є інвалідом 2 групи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що з 12.09.2020 року відповідач ОСОБА_2 працює водієм філії «Чорнобаївське» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард», що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам № 15120/35-32 від 14.04.2021 року, що дає підстави дійти висновку, що матеріальний стан відповідача покращався, а тому він може надавати більш значну частину своїх коштів на утримання власної дитини, тоді як матеріальний стан позивача погіршився, посилається скаржник.

Скаржник вважає, що в даній справі суд не повністю з?ясував всі обставини справи, на які посилалась позивач, та дійшов передчасного та помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про збільшення розміру аліментів до 1/ 2 частини з всіх видів доходів відповідача.

Враховуючи вище викладене, позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 705/2523/21 від 12.11.2021 року повністю, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину - задовольнити повністю.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу позивача не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач погодився з рішенням районного суду, оскільки ним рішення не оскаржується, а подана апеляційна скарга лише позивачем ОСОБА_1 , яка не згодна з відмовою у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

За встановлених судом обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження без участі сторін на підставі наявних у справі доказів згідно вимог цивільно - процесуального закону.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачається, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з недоведеності та не достатньої обґрунтованості вимог позивача щодо збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів з 1/ 4 частки до 1/ 2 частки всіх видів доходів відповідача, пославшись у рішенні, що позивач не надала до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність, передбачених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача саме до розміру 1/ 2 часттки від заробітку ( доходу ) відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з відповідачем мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір?ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

27.02.2019 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано судовий наказ у справі № 705/194/19, яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% мінімального мінімуму щомісячно.

Позивач, звертаючись з даним позовом про збільшення розміру аліментів з 1/ 4 частки до 1/ 2 частки всіх видів заробітку відповідача, посилається в позовній заяві, що на даний час сума аліментів є недостатньою для матеріального забезпечення їхньої спільної дитини, оскільки витрати на повсякденні потреби дитини, яка є інвалідом та хворіє, є значно вищими, ніж стягуються з відповідача щомісячно.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства, стан якої значно погіршився.

Позивачу ОСОБА_1 встановлена інвалідність ІІ групи довічно, в даний час вона не має можливості працювати та перебуває у відпустці по догляду за дитиною з інвалідністю, тому самостійно забезпечувати дочку на належному рівні не має змоги.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що будь-який сімейний спір стосовно дитини, має вирішуватися з урахуванням та як найкращим забезпеченням саме інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з положеннями ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися , як аліменти, визначається судом.

Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно роз`яснення пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримуванн, і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, у судовому порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до судового наказу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2019 року стягнуто аліменти у розмірі 1/ 4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% мінімального мінімуму щомісячно.

Звертаючись з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, позивач ОСОБА_1 посилається на збільшення витрат на утримання дитини та те, що у відповідача покращився матеріальний стан, а саме: з 12.09.2020 року ОСОБА_2 працює водієм філії «Чорнобаївське» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард», що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам № 15120/35-32 від 14.04.2021 року.

Разом з тим, позивач не надає суду жодних документально підтверджених доказів щодо розміру доходів відповідача, чи дійсно у відповідача збільшився розмір заробітної плати , як і не обґрунтовано позивачем належними доказами, чому саме розмір стягнення аліментів повинен бути збільшений до 1/ 2 частки доходів відповідача на одну дитину.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що позивач, посилаючись на понесення додаткових витрат у зв`язку із лікуванням та проходженням обстежень дитини інваліда, не позбавлена можливості звернутись з позовом щодо стягнення додаткових витрат, понесених та лікування, які стягуються одноразово, лише у разі не вирішення батьками в добровільному порядку витрат щодо лікування дитини інваліда. Але такі понесені позивачем витрати на лікування та необхідні обстеження не дають підстав для збільшення частки розміру аліментів, про які просить позивач, тому доводи скаржника є безпідставними, а вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач ОСОБА_1 не надала достатніх та обґрунтованих доказів збільшення розміру аліментів, які просить стягнути з відповідача, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача та вимог апеляційної скарги щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини з 1/ 4 частки до 1/ 2 частки всіх видів заробітку відповідача.

Апеляційний суд вважає за важливе звернути увагу, що згідно до вище вказаного судового наказу суду першої інстанції від 27.02.2019 року, з ОСОБА_2 стягуються аліменти у розмірі 1/ 4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), тому відповідно, зважаючи на те, що доходи відповідача збільшились, то відповідно збільшиться і розмір 1/ 4 частки доходу в грошовому виразі, з якого вираховується розмір аліментів, що підлягає сплаті на утримання неповнолітньої дочки.

Доводи апеляційної скарги, що у зв?язку з тим, що ОСОБА_2 працює водієм філії «Чорнобаївське» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард», а тому позивач вважає, що вказане дає підстави для стягнення з відповідача 1/ 2 частки всіх видів його заробітку (доходів), колегією суддів апеляційного суду оцінюється критично, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд скаржника, але, при цьому, не ґрунтується на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовує висновків суду, викладених в рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні, отже, апеляційна скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, тому не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, правильним застосовуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко