Справа № 200/9534/19
Провадження № 2/932/829/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А., розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.07.2014 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 16 000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява № б/н від 23.07.2014 року разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі, визначеному Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 16 319, 93 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 977, 60 грн., заборгованості за відсотками 342, 33 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Його дружина, ОСОБА_1 , проживала разом з ним на момент смерті, а отже в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Позивач звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із претензією щодо стягнення боргу померлого спадкодавця. Проте державним нотаріусом повідомлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Позивач вважає, що зобов`язання відносно померлої особи припиняються лише тоді, коли таке зобов`язання не може бути виконано іншою особою, зокрема, близьким родичем померлого. Оскільки дружина ОСОБА_3 була зареєстрована і постійно проживала за однією адресою зі спадкодавцем, позивач вважає, що ОСОБА_1 повинна відповідати за зобов`язаннями померлого чоловіка та сплати борг банку. Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.07.2014 року у розмірі 16 319, 93 грн. та судовий збір у розмірі 1921, 00 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2019 року позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків - протягом п`яти днів із дня отримання копії ухвали.

19.09.2019 року недоліки були усунуті позивачем.

У зв`язку із закінченням строку відрядження судді Лукінової К.С. справа передана судді ОСОБА_5 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року справа була прийнята в провадження судді ОСОБА_5 та відкрито провадження у справі.

Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 24.02.2020 року справа передана судді ОСОБА_6

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року справа прийнята в провадженні судді ОСОБА_6 .

Рішенням Вищої ради правосудді від 07.07.2020 р. № 2049/0/15-20 суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 29.03.2021 року справу передано судді Кондрашову І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А.

Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. На її адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву від ОСОБА_1 не надходило.

Отже, оскільки від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 23.07.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 16 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до змісту ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами.

ОСОБА_2 умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 977, 60 грн.

Суд вважає обґрунтованим розмір заборгованості за тілом кредиту, оскільки ці кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а згідно статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач має право вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язки із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В той же час вимоги про стягнення відсотків суд визнає необґрунтованими, оскільки анкета - заява № б/н від 23.07.2014 року не містить істотних умов кредитного договору, а саме розміру кредитного ліміту, розміру процентної ставки, порядку нарахування процентів за прострочення повернення кредитних коштів.

Відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату процентів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком анкета-заява № б/н від 23.07.2014 року, копія Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, що містяться на сайті позивача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому правових підстав для стягнення відсотків суд не вбачає.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті спадкова справа не заводилась, коло спадкоємців не визначено, спадкова маса не сформована.

Згідно відповіді Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори від 21.04.2015 року, лист-претензія банку зареєстрована в книзі обліку спадкових справ та заведено спадкову справу № 173/2015 після смерті гр. ОСОБА_2 . Отже, спадкова справа була заведена лише після звернення позивача.

Поняття спадкування закріплене у ст. 1216 ЦК, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Загальні правила пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначається нормами статті 1281 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Обов`язок задовольнити вимогу повернути заборгованість, яка на думку банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором згідно зі статтею 1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини.

Згідно частин першої та третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Такими, що прийняли спадщину вважаються також малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, якщо не було подано заяву про відмову від спадщини у порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що правонаступник ОСОБА_2 - його дружина ОСОБА_1 , проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті, а отже вважається такою, що прийняла спадщину, тому повинна задовольнити вимогу банку щодо повернення заборгованості.

Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 81 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування лежить не на суду, а на сторонах.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Посилаючись на факт спільного проживання із спадкодавцем на момент смерті, позивач не надає жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що ОСОБА_1 дійсно проживала із померлим та може вважатись такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до змісту ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доводи позивача про спільне проживання спадкодавця і дружини, ґрунтуються лише на припущеннях.

Суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 спадщину не оформлювала, до нотаріуса не зверталась, свідоцтво про право на спадщину їй не видавалось. Фактично на сьогоднішній день нотаріусом не перевірялось та не встановлювалось коло спадкоємців, не визначена спадкова маса, пропущені відповідні строки.

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 спадщину не оформлювала, тобто взагалі не успадкувала будь-яке майно після смерті ОСОБА_2 , суд вважає, що вона не повинна задовольняти вимогу банку про повернення кредитної заборгованості, яку мав її чоловік. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що остання взагалі проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті, оскільки навіть факт реєстрації за однією адресою достеменно не свідчить про спільне проживання подружжя.

За таких обставин суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому в задоволенні позову належить відмовити повністю.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054, 1268, 1269, 1282 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 141, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, або через 30 днів з дня отримання його копії учасниками процесу.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ