Ухвала

27 січня 2022 року

м. Київ

справа № 569/1223/20

провадження № 61-16783ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовомОСОБА_2 до державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовця Олега Федоровича, Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2021 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року

Ухвалою Верховного Суду від 4 листопада 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження в частині оскарження нею рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2020 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 4 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Заявнику необхідно було подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також підставою касаційного оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року заявник визначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини першої статті 374 ЦПК України

(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.

Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.

Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.

Касаційна скарга ОСОБА_1 у цій частині вимогам законодавства не відповідає. Заявником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування частини першої статті 374 ЦПК України; не вказано про наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, що свідчило б про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, тому касаційний суд не враховує підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга подана у визначений законодавством строк та оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

З огляду на викладене, касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року.

Витребувати з Рівненського міського суду Рівненської області матеріали цивільної справи № 569/1223/20 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області Ютовця Олега Федоровича, Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук