Справа № 492/1400/21
провадження № 2/492/234/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 січня 2022 року м. Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Гусєва Н.Д.,

ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Одеська філія ПАТ «Укрзалізниця») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, -

встановив:

До Арцизького районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Одеська філія ПАТ «Укрзалізниця») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, яка передана судді Гусєвій Н.Д. згідно з Реєстром судових справ і матеріалів, переданих на розгляд головуючому судді - 18 січня 2022 року.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення від роботи, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, посилаючись на те, що ОСОБА_1 працює стрільцем 4 розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів станції Арциз виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії. Наказом №НОР-1-02/6861 від 14 грудня 2021 року позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 17 грудня 2021 року до письмового повідомлення керівництва про здійснення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або отримання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації. Позивач вважає вказаний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавця відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти COVID-19. Також, позивач просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7800,00 грн.

Ознайомившись з позовною заявою та документами доданими до неї, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог п. п. 3, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, однак позивач в позовній заяві не зазначає ціну позову та обґрунтованого розрахунку заявлених позовних вимог, тобто в якому саме розмірі позивач просить нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи; відомостей про розмір заробітної плати позивача.

Суддя звертає увагу на те, що від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, який як і позивач має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, відповідно до закону.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Однак, позивачем, всупереч вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте, слід зазначити, що за відсутності наказу про звільнення, відсторонення від виконання посадових обов`язків не є звільненням з посади, а стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є стягненням заробітної плати.

За змістом ст. ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плати за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ у всіх судових інстанціях.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року в справі №910/4518/16 погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного Суду України, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники позивачі звільняються від сплати судового збору.

Вказаний правовий висновок є обов`язковим для врахування судом до спірних правовідносин у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Тобто, заробітна плата, яку просить позивач зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити, за своєю суттю є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з цим, позовна заява містить позовну вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час відсторонення від роботи, проте дана позовна вимога є неконкретизованою, не містить суми, яку саме позивач просить зобов`язати відповідача виплатити та не наведений її розрахунок.

Позивачем в позовній заяві заявлено дві вимоги: 1) про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи вимога немайнового характеру; 2) зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи вимога майнового характеру.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, при відсутності у позовній заяві та матеріалах позову відомостей про наявність інших пільг при зверненні до суду, позивач має сплатити судовий збір на загальних підставах та надати документи, що підтверджують сплату судового збору у відповідних розмірах.

Вказані недоліки позовної заяви унеможливлюють вирішення питання про відкриття провадження по справі, подальший розгляд справи і ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вважаю за необхідне звернути увагу на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 7 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК, у зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно з вимогами ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 до Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Одеська філія ПАТ «Укрзалізниця») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, вказаних вище протягом десяти днів з дня отримання позивачем копії наявної ухвали.

Крім того, вважаю за необхідне попередити позивача, що в разі не усунення порушень закону, допущених при подачі позовної заяви до встановленого судом строку, позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачу.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні позовної заяви у вигляді окремого документу з виправленими недоліками, зазначеними в наявній ухвалі суду з наданням її копії та копії всіх документів, що додаються до неї.

Керуючись ст. ст. 32, 185 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Одеська філія ПАТ «Укрзалізниця») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії наявної ухвали.

Роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http:/court.gov.ua/fair/sud1502/.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Арцизького районного суду Н. Д. Гусєва