Справа № 579/2019/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2022 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі - головуючого судді Моргуна О.В.,

за участі секретаря Сергієнко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухома майно № 33110425 від 18 березня 2011 року житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 належить йому на праві спільної часткової власності.

Відповідно до договору дарування частки квартири від 22 липня 2011 року житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 належить йому на праві спільної часткової власності.

В квартирі зареєстровані за місцем проживання він, колишня дружина ОСОБА_3 , сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована в квартирі як член сім`ї , згоду на реєстрацію надавав він. Відповідач більше трьох років фактично в квартирі за місцем реєстрації не проживає та нею не користується.

Вважає, що відповідач фактично втратила право на користування житлом за вказаною адресою у зв`язку з тим, що протягом тривалого часу не користується даним житлом, її речі в квартирі відсутні. Не знімаючись з реєстрації в належній позивачу квартирі, відповідач порушує його права як власника, оскільки він не має змоги здійснювати своє право власності на власний розсуд.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Позивач просить розгляд справи проводити без його участі (а.с. 33).

Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с. 32), в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подала.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є власниками квартири по АДРЕСА_1 по 1/2 частки за кожним на підставі рішення Кролевецької міської ради від 22 лютого 2011 року (а.с. 7), тобто нерухоме майно набуто в результаті процедури приватизації.

Згідно договору дарування від 22 липня 2011 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 1/2 частки квартири по АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Відповідно до довідки ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради №20136 від 28 жовтня 2021 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , при цьому відповідач зареєстрована за місцем проживання з 13 січня 2012 року (а.с.14).

За змістом позовної заяви відповідач ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання - в будинку АДРЕСА_1 не проживає понад три роки і даним житлом не користується.

Факт тривалого не проживання відповідача в будинку в будинку АДРЕСА_1 , понад три роки , підтверджується довідкою голови будинкового комітету , посвідченого секретарем Кролевецької міської ради (а.с.13).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 фактично за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останньою права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталася до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 не є власником або наймачем житла (квартири), яке належить на праві власності ОСОБА_1 та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 більше одного року.

Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою по АДРЕСА_1 .

Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 82, 141, 206, 247, 263-265, 268, 279, 280, 282 ЦПК України,-

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 31 січня 2022 року.

Суддя О. В. Моргун