Ухвала

24 січня 2022 року

м. Київ

справа № 545/834/21-ц

провадження № 61-20721ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, третя особа - Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Полтавської міської ради, третя особа - Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 06 травня 1998 року вона прийняла спадкове майно, на підставі чого їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 03 березня 2017 року стало відомо, що ОСОБА_2 за життя отримала право на земельну частку (пай), площею 1,55 умовних га в межах земель ВАТ «Полтавське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Полтавської райдержадміністрації від 11 листопада 1997 року № 598. У виписці із Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зазначено про наявність сертифікату від 15 грудня 1997 року серії ПЛ № 0346144.

З метою оформлення спірної земельної ділянки, вона зверталась до державного нотаріуса із заявою про включення до складу спадкового майна земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовного розміру 1,55 умовних га, проте у вчиненні нотаріальної дії відмовлено з підстав відсутності належним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), площею 1,55 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі, по ВАТ «Полтавське» в межах території Сем`янівської (Кротенківської) сільської ради Полтавського району Полтавської області, на підставі сертифіката на земельну частку (пай) від 15 грудня 1997 року серії ПЛ № 0346144, виданого Полтавською районною державною адміністрацією Полтавської області згідно з розпорядженням від 11 листопада 1997 року № 598, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку частку (пай) за № 144, у порядку спадкування за законом після померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що факт видачі сертифікату свідчить про те, що ОСОБА_2 за життя була членом ВАТ «Полтавське», а отже, вона мала право на отримання земельної частки (паю). Затвердження списку членів ВАТ «Полтавське», які мають право на земельну ділянку (пай), серед яких є і ОСОБА_2 , після її смерті не впливає на право, яке вона отримала за життя - одержання земельної частки (паю) як члена ВАТ «Полтавське».

14 грудня 2021 року Полтавська міська рада звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, серед іншого, у зв`язку з несплатою судового збору.

Оскільки із наданих до касаційної скарги матеріалів неможливо встановити вартість спірного нерухомого майна, заявнику запропоновано самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору та сплатити його за такою формулою (А ? 1 % ?200 %), де А - це вартість спірного майна.

30 грудня 2021 року Полтавська міська рада подала заяву про усунення недоліків касаційної скарги, сплативши 1 816,00 грн судового збору.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову у цій справі є визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, вартість якої, враховуючи сплачений заявником судовий збір, не перевищує 60 000,00 грн, отже ціна позову у цій справі не перевищує 60 000 ,00 грн.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму. На момент подання касаційної скарги судами враховувався прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року, розмір якого становив 2270 грн, тобто малозначними в силу закону є справи, ціна позову у яких не перевищувала 227 000,00 грн.

Наведене дає підстави для висновку, що справа є малозначною в силу закону, а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення, у справах з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, третя особа - Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкуваннявідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний