Єдиний унікальний номер 341/231/21
Номер провадження 2/341/33/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Фрик Т. В.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк», ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС», ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС», ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор Дем`янек Іванна Антонівна, про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за генеральним договором та визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором.

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС», ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС», ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор Дем`янек І. А., про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за генеральним договором та визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач зазначив, що 08 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 421, відповідно до якого ВАТ «Банк Універсальний» зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_4 кредитні послуги у валюті, що дорівнює 53 тис. доларів США зі сплатою 11,5 відсотків річних, з датою погашення кредиту 22 серпня 2027 року. Також, 08 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки. 26 грудня 2018 року між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 184/18, відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору право вимоги до боржника за генеральним договором від 08 листопада 2007 року про надання кредитних послуг № BL421, та укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Також, 26 грудня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договори про відступлення права вимоги, відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило новому кредитору право вимоги до боржника за генеральним договором від 08 листопада 2007 року про надання кредитних послуг № BL421 та за договором іпотеки. 02 листопада 2020 року між ТзОВ «Віріді-Люкс» та ОСОБА_1 укладено договір б/н про відступлення права вимоги за договором про надання кредитних послуг № BL421.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 04 вересня 2020 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 13 січня 2021 року позивач отримав від відповідача ОСОБА_1 листи-вимоги «Про звільнення займаних приміщень (нежитлові приміщення магазинів)». До вимог відповідач ОСОБА_1 додав витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 січня 2021 року, відповідно до яких державний реєстратор Дем`янек І. А. зареєструвала право власності на вищевказані нежитлові приміщення магазинів, які були предметом іпотеки, за ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, позивач просить суд:

- визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 26 грудня 2018 року № б/н, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , предметом якого є відступлення права вимоги за генеральним договором про надання кредитних послуг від 08 листопада 2007 року № ВL421, який укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Банк Універсальний»;

- визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 26 грудня 2018 року № б/н, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , предметом якого є відступлення права вимоги за договором іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань за генеральним договором про надання кредитних послуг від 08 листопада 2007 року № ВL421, який укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Банк Універсальний»;

- визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 02 листопада 2020 року № б/н, укладений між ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС» та ОСОБА_1 , предметом якого є відступлення права вимоги за генеральним договором про надання кредитних послуг від 08 листопада 2007 року № ВL421, який укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Банк Універсальний»;

- судові витрати покласти на сторони.

Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01 квітня 2021 року, яке відкладене за клопотанням позивача на 18 травня 2021 року.

У черговому підготовчому засіданні ухвалою суду від 17 листопада 2021 року прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог у цій справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 грудня 2021 року.

10 грудня 2021 року судове засідання відкладене у зв`язку з відрядженням судді на 20 грудня 2021 року, яке у зв`язку з неявкою сторін відкладене на 19 січня 2022 року.

У судове засідання 19 січня 2022 року з`явився представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Позивач, представники ПАТ «Універсал Банк», ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС», ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС» та третя особа у судове засідання не з`явились, хоча повідомлені про розгляд справи належним чином відповідно до норм статті 128 ЦПК України. Указані учасники неодноразово повідомлялись судом, а також позивачем, їм надсилались копії документів у межах справи, проте, окрім відповідача ОСОБА_1 жоден з відповідачів чи третя особа жодних дій щодо участі у справі не вчиняли, жодних заяв чи клопотань до суду за весь час розгляду справи не надсилали.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності окремих учасників справи, оскільки такі повідомлені належним чином про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладенням оспорюваних договорів про відступлення права вимоги від 26 грудня 2018 року та договору відступлення права вимоги від 02 листопада 2020 року № б/н відбулися заміни кредитодавців, які є фінансовими установами, що мають право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги. Просить визнати вказані договори недійсними на підставі частини першої статті 215 ЦК України, оскільки як спадкоємець майна покійного брата ОСОБА_4 отримав право власності на об`єкти нерухомого майна - предмети іпотеки, державну реєстрацію прав власності на які 04.01.2021 третя особа неправомірно зареєструвала за ОСОБА_1 на підставі оспорюваних у цій справі договорів.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав та суду пояснив, що ОСОБА_3 не довів, яким чином оспорювані договори порушують права саме позивача, який не був і не є стороною правочинів.

Своєю чергою представник відповідача просив звернути увагу на те, що відповідно до змісту оспорюваних договорів сторони цих правочинів фактично уклали договори купівлі-продажу права вимоги, на виконання яких здійснена цесія. Сторонами таких договорів згідно з правовими висновками постанови Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи. При цьому позивач у своїх доводах безпідставно посилається на більш давню практику Верховного Суду, в якій була висловлена позиція щодо неможливості участі фізичної особи саме в договорах факторингу. Своєю чергою відсутні підстави оспорювані у цій справі договори вважати саме договорами факторингу.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, надавши їм правову оцінку, заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , суд установив наступні фактичні обставини у межах спірних правовідносин.

Відповідно до генерального договору від 08 листопада 2007 року про надання кредитних послуг № BL 421 та додаткової угоди від 08 листопада 2007 року № BL 421/ BL 421-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 421, які укладені між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 , підтверджується те, що ВАТ «Банк Універсальний» зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_4 кредитні послуги у валюті, що дорівнює 53 тис. доларів США зі сплатою 11,5 відсотків річних, з датою погашення кредиту 22 серпня 2027 року (а. с. 13-16).

Згідно з договором іпотеки від 08 листопада 2007 року іпотекодавець ОСОБА_4 передав іпотекодержателю ВАТ «Банк Універсальний» в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме:

-нежитлове приміщення магазину А, загальнною площею 32,3 кв2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 27 червня 2007 року Галицькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 30 травня 2007 року № 99, та зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ відповідно до витягу про реєстрацію права власностіна нерухоме майно від 27 червня 2007 року № 15056394, реєстраційний номер 6018529;

-нежитлове приміщення магазину А, загальнною площею 56,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане Галицькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 30 травня 2007 року № 101, та зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ відповідно до витягу про реєстрацію права власностіна нерухоме майно від 27 червня 2007 року № 19374915. Загальна вартість предмету іпотеки становить 357500,0 грн (а. с. 17-20).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 26 грудня 2018 року № 184/18, який укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», ПАТ «Універсал Банк» відступив новому кредитору право вимоги до боржника за генеральним договором від 08 листопада 2007 року про надання кредитних послуг № BL421, за додатковою угодою від 08 листопада 2007 року № BL421/BL421-К до генерального договору про надання кредитних послуг від 08 листопада 2007 року № BL421 (а. с. 21-25).

Згідно з договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26 грудня 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Дирдою Н. А., за реєстровим № 3008, підтверджується те, що первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належне первісному іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки. Предметом іпотеки за договором іпотеки є вищезазначені спірні нежитлові приміщення (а. с. 26-29).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 26 грудня 2018 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило ОСОБА_1 право вимоги до боржника за генеральним договором від 08 листопада 2007 року про надання кредитних послуг № BL421, за додатковою угодою від 08 листопада 2007 року № BL421/BL421-К до генерального договору про надання кредитних послуг від 08 листопада 2007 року № BL421 (а. с. 32-34). Загальна сума заборгованості боржника за договором про відступлення прав вимоги становить 50000,0 доларів США.

Згідно з договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26 грудня 2018 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В., зареєстрований в реєстрі № 1727, підтверджується те, що первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належне первісному іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки. Предметом іпотеки за договором іпотеки є вищезазначені спірні нежитлові приміщення (а. с. 35-36).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 02 листопада 2020 року, який укладений між ТзОВ «Віріді-Люкс» та відповідачем ОСОБА_1 , ТзОВ «Віріді-Люкс» відступило ОСОБА_1 право вимоги до боржника за генеральним договором від 08 листопада 2007 року про надання кредитних послуг № BL421 та всіма додатковими угодами до нього (а. с. 38-40). Загальна сума боргу становить 59253,63 долари США.

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2020 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 894, підтверджується, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його брат ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з нежитлового приміщення магазину, загальною площею 32,3 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 41).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 вересня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 був зареєстрованим власником нежитлового приміщення магазину, загальною площею 32,3 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину від 04 вересня 2020 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 894, видавник: Галицька районна державна нотаріальна контора Івано-Франківської області (а. с. 44-45).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2020 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 895, підтверджується, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його брат ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з нежитлового приміщення магазину, загальною площею 56,1 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 46).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 вересня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 був зареєстрованим власником нежитлового приміщення магазину, загальною площею 56,1 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину від 04 вересня 2020 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 895, видавник: Галицька районна державна нотаріальна контора Івано-Франківської області (а. с. 49-50).

Згідно з витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 січня 2021 року, індексний номер витягів 239697553 та 239692229, підтверджується, що державний реєстратор Дем`янек І. А. зареєструвала право власності на вищевказані нежитловими приміщеннями магазинів площею 32,3 м2 та 56,1 м2 за ОСОБА_1 (а. с. 55-56). Підставами реєстрації зазначено в тому числі оспорювані у цій справі договори про відступлення прав вимог.

Вважаючи вказані договори від 26 грудня 2018 року про відступлення прав вимог, укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 , та договір від 02 листопада 2020 року, який укладений між ТзОВ «Віріді-Люкс» та відповідачем ОСОБА_1 , недійсними в силу порушення вимог частини першої статті 203 ЦК України, а також такими, що порушують його особисті майнові права, ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на те, що ОСОБА_3 як спадкоємець набув права власності на об`єкти нерухомого майна, права на які надалі державний реєстратор зареєстрував саме за ОСОБА_1 на підставі оспорюваних договорів, то суд дійшов висновку про те, що оспорювані у справі договори безумовно порушують (зачіпають) права та інтереси позивача. Тому доводи відповідача у цій частині не заслуговують на увагу.

Своєю чергою суд вважає необґрунтованим посилання сторони позивача у цій справі на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі N 909/968/16 і від 31 жовтня 2018 року у справі N 465/646/11, оскільки такі стосувалися договорів факторингу і спростовуються більш новими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19.

Велика Палата Верховного Суду звернула, серед іншого, увагу на те, що у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 вона вже відступила від висновку, сформульованого у її постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України.

Отже, доводи сторони позивача про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України згідно з практикою Верховного Суду у цьому випадку не заслуговують на увагу.

Водночас у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 Верховний Суд зазначив наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункт 48)).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі N 906/1174/18 (пункт 57)).

У справі, яка розглядається, зі змісту оспорюваних договорів у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 як новий кредитор здійснив фінансові послуги попереднім кредиторам ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» і ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС».

З огляду на викладене, суд бере до уваги, що оспорювані у справі договори відступлення права вимоги і відступлення права вимоги за іпотечним договором за їхніми ознаками є договорами, за якими фінансові компанії ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» і ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС» у зобов`язаннях за генеральним договором від 08 листопада 2007 року про надання кредитних послуг № BL421 і договором іпотеки замінені на відповідача як нового кредитора. Відповідач не набув право здійснювати фінансові операції відносно боржника ОСОБА_4 , оскільки за умовами цих договорів у ОСОБА_1 виникло лише право вимагати виконання боргових зобов`язань за договором про надання кредитних послуг № BL421 і договором іпотеки. Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). Тому помилковими є висновки позивача про те, що оспорювані договори як довори факторингу неправомірно укладені з фізичною особою - ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 146 постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, які полягають у наступному.

Велика Палата Верховного Суду знову нагадала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших.

Зі змісту спору і позовних вимог ОСОБА_3 у цій справі вбачається, що основною метою його звернення до суду є захист права власності на об`єкти нерухомого майна, які він успадкував після смерті брата ОСОБА_4 , проте на цей час право власності на таке нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем ОСОБА_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що належному способу захисту права ОСОБА_4 відповідає вимога про витребування від (стягнення з) ОСОБА_1 нерухомого майна (віндикаційний позов), а не визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, у яких стороною був спадкодавець. Тобто у цьому випадку позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 зазначено, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на встановлені обставини справи та викладені правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 .

Оскільки у задоволенні позову необхідно відмовити, то сплачений судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк, ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС», ТзОВ «ВІРІДІ-ЛЮКС», ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор Дем`янек Іванна Антонівна, про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за генеральним договором та визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором відмовити.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 січня 2022 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

відповідач: ПАТ «Універсал Банк», місцезнаходження за адресою: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ.

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІРІДІ-ЛЮКС», місцезнаходження за адресою: вул. Героїв Майдану, 194 А,оф. 7, м. Чернівці.

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», місцезнаходження за адресою: вул. Героїв Майдану, 194 А,оф. 7, м. Чернівці.

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

третя особа: державний реєстратор: Дем`янек Іванна Антонівнівна, місцезнаходження: вул. С. Стрільців, 55, смт. Лисець Івано-Франківський район Івано-Франківська область.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ