Справа № 450/3296/20 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/2423/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м.Львів

Справа № 450/3296/20

Провадження № 22ц/811/2423/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Пустомити 25 травня 2021 року у складі судді Кукси Д.А., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

29 вересня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 9 квітня 2020 року позивач надала в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 2 600 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, відповідно до якої відповідач зобов`язалась повернути зазначені кошти до 9 травня 2020 року. Також, 9 травня 2020 року позивач надала в борг відповідачу позику в розмірі 5 000 доларів США, зазначені кошти зобов`язалась повернути до 10 серпня 2020 року, що також підтверджується борговою розпискою. Однак зазначені вище грошові кошти в розмірі 2 600 доларів США та 5 000 доларів США позичальником ОСОБА_3 позикодавцю ОСОБА_4 повернуті не були, а тому просить стягнути заборгованість та три проценти річних.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за борговою розпискою від 9 квітня 2020 року в розмірі 2 600 доларів США та 3% річних в розмірі 838, 99 грн. за період з 10 травня 2020 року по 25 вересня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за борговою розпискою від 9 травня 2020 в розмірі 5 000 доларів США та 3 % річних в розмірі 417, 80 грн. за період з 11 серпня 2020 року по 25 серпня 2020 року.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі посилається на те, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що стороною відповідача зазначено про необхідність витребування у позивача оригіналів розписок та про наміри відповідача провести експертизу таких, а також те, що позивач не зможе надати суду оригінали вказаних розписок, оскільки такі були нею знищені у присутності відповідача, що на її переконання є підставою для відмови у позові. Просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

1 листопада 2021 року ОСОБА_4 подала суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на те, що рішення є законним та обґрунтованим, зібрані по справі докази оцінені судом належним чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, відтак оскаржуване рішення не підлягає скасуванню. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_4 9 квітня 2020 року надала в борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 2 600 доларів США, що підтверджується борговою розпискою. Відповідно до цієї боргової розписки ОСОБА_3 зобов`язалась повернути позичені кошти до 9 травня 2020 року. Також ОСОБА_4 9 травня 2020 року надала в борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США з обов`язком їх повернути до 10 серпня 2020 року, що стверджується борговою розпискою. Однак зазначені вище грошові кошти в розмірі 2 600 доларів США та 5 000 доларів США позичальником ОСОБА_3 , позикодавцю ОСОБА_4 повернуті не були.

В матеріалах справи наявні копії вказаних боргових розписок, які відповідають оригіналам, як оглянуті в судовому засіданні.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд прийшов до висновку, що сторони уклали договори позики належним чином, з дотриманням форми, встановленої для цього договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення позивачеві позичених коштів.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 9 квітня 2020 року та 3% річних в розмірі 838,99 грн. за період з 10 травня 2020 року (першого дня прострочення) по 25 вересня 2020 року (день звернення до суду); та за борговою розпискою від 9 травня 2020 року і 3% річних в розмірі 417,80 грн. за період з 11 серпня 2020 року (першого дня прострочення) по день звернення до суду, надавши розрахунок трьох відсотків річних, який відповідачем не заперечується та не спростований.

На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про підставність позову, який підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі ст. 375 ЦПК України апеляційнускаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2021 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк