РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/1297/19

Провадження № 22-ц/4815/102/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2021 року у складі судді Сільман А. О., постановлену в м. Радивилів Рівненської області, повний текст рішення складено 17 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» звернулося до суду з позовом до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обгартовувало тим, що здійснює постачання природного газу позивачу на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам та правил постачання природного газу. Відповідач оплату в повному обсязі за спожитий природний газ не проводить, у зв`язку з чим станом на 28.08.19 року утворилася заборгованість у розмірі 15841,50 грн.. На підставі ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано інфляційні та 3% річних. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 28.02.21 р. в сумі 18 147,09 грн. та 1 588,85 грн. - 3% річних і 3252,43 грн. інфляційних.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рівнегаз збут» 18 147,09 грн. заборгованості, 1 588,85 грн, 3 % річних, 3 252,43 грн. інфляційних та 1921,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим Законом України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язком споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та обґрунтовано тими обставинами справи, які свідчать про те, що відповідачкою такий обов`язок виконаний не був. Судом також враховано, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про обґрунтованість нарахування та стягнення з неї заборгованості з оплати послу газопостачання. Пояснює, що з 2014 року не зареєстрована за адресою, за якою надавалися послуги з газопостачання, а власником цього будинку є її син як спадкоємець свого батька, а тому вона є неналежним відповідачем у справі. Звертає увагу суду на те, що жодних договорів про надання послуг із газопостачання вона не укладала із ТОВ «Рівнегаз збут», а відтак підстави для стягнення з неї боргу відсутні. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «Рівнегаз збут» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ТОВ «Рівнегаз збут» є надавачем послуги з газопостачання до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Особовий рахунок № НОМЕР_1 за цією адресою зареєстрований за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До 01 липня 2015 року послуги з постачання природного газу до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 надавалися відповідно до договору, укладеного ОСОБА_1 із ВАТ по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» № 7010471 від 23.04.15 р. про надання послуг з постачання у відповідності до вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМ України № 2246 від 09.12.1999 р.

У зв`язку із наявністю заборгованості 09.10.2018 року позивачем направлено відповідачу попередження про зупинення газопостачання на адресу: АДРЕСА_1 . Заявлена позивачем сума заборгованості складала 15802,76 грн..

Заперечуючи наявність заборгованості за використаний природний газ, відповідачка ОСОБА_1 звернулась до Радивилівського УЕГГ ПАТ «Рівнегаз» 19.10.2018 року із відповідною заявою.

Згідно фінансового стану споживача по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період з 01.01.2017 року по 31.07.2019 року позивачем надано послуги з газопостачання на суму 33 268,12 грн. (з врахуванням заборгованості за надані послуги в сумі 5305,38 грн., яка обліковувалась станом на 01.01.2017 року). За період з 01.08.2019 року по 28.02.2021 року. об`єм спожитого газу становить 1890,59 м.кб. Споживачем оплачено послуги газопостачання в сумі 22 732 грн..

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу утворення заборгованості за надання послуг з постачання природного газу в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.01.2017 року по 28.02.2021 року в сумі 18 147,09 грн. Окрім цієї суми, звертаючись до суду з даним позовом, позивач заявив вимогу про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як встановлено судом, постачання природного газу позивачем відповідачу здійснюється на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831. Умови цього договору є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. № 758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) та Перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам.

Згідно із Переліком, постачальником природного газу на території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу ПАТ «Рівнегаз» є ТОВ «Рівнегаз збут».

Згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник природного газу - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (п. 27), а оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (п. 17).

Також, згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню та полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів, а розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його Фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

ТОВ «Рівнегаз збут» є суб`єктом господарювання, який з 01.07.2015 року на підставі ліцензій, виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) №1647 від 28.05.2015 року та №653 від 16.05.2018 року здійснює господарську діяльність з надання населенню, бюджетним установам та організаціям, промисловим підприємствам, а також іншим юридичним особам послуг з постачання природного газу та проводить з ними розрахунки за спожитий природний газ.

На підставі вимог статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. № 758, від 22.03.2017 р. № 187 та від 19.10.2018 року № 867, затверджені Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (надалі - Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів) та Переліки постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам.

ТОВ «Рівнегаз збут» є єдиним постачальником природного газу на території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу ПАТ «Рівнегаз» (оператор ГРМ), на якого покладені спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам Рівненської області. Оператором ГРМ, який здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою всім категоріям споживачів Рівненської області є ПАТ «Рівнегаз».

Що стосується покликань відповідача, викладених в апеляційній скарзі, щодо безпідставності позовних вимог з огляду на відсутність між нею та позивачем договору про надання послуг із газопостачання, то вони апеляційним судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання побутового споживача до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язок).

Сторонами по справі визнано той факт, що договір про надання послуг з постачання газу у письмовій формі між ними не укладався. Проте, відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не містить положень про те, що недотримання письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг тягне за собою недійсність відносин щодо фактичного надання таких послуг та звільняє споживача від їх оплати.

Апеляційний суд приходить до переконання, що згода відповідачки про приєднання до умов Договору підтверджується фактом споживання нею природного газу та частковою оплатою поставленого природного газу.

Таким чином, фактичне виконання сторонами умов договору свідчить про наявність між ними договірних відносин. Фактично укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови сторонами погоджені, договір ними виконувався,

що свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження ними усіх його умов.

Жодних претензій до позивача з приводу його умов відповідач не пред`являв.

Відповідно до ст.ст. 509, 526, 598, 599 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних відносин) визначались основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оцінюючи зазначені норми закону в сукупності із встановленими обставинами справи, апеляційний суд приходить до переконання про те, що обов`язок споживачів оплатити послугу, якщо вони фактично користувалися ними, є безспірним, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Наявність заборгованості відповідачки за надані позивачем послуги з газопостачання підтверджена належними і достовірними доказами в розмірі 18 147,09 грн.

В частині вимог про стягнення трьох відсотків річних в сумі 1 588,85 грн., та інфляційних втрат у сумі 3 252,43 грн. апеляційний суд погоджується як з підставами, так і розрахунком сум, які відповідають положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, і апелянтом вони не спростовані.

Доводи відповідачки про те, що вона не є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки там не зареєстрована, та після смерті ОСОБА_2 власником будинку є її син, а не вона, апеляційним судом оцінюються критично.

Як визначено п. 5 розділу III «Правил постачання природного газу», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1382/27827, якщо в результаті зміни власника об`єкта споживача є необхідність укладення договору постачання природного газу з новим власником, такий споживач (новий власник) повинен самостійно звернутися до постачальника з відповідною заявою про укладення договору постачання природного газу.

Як вбачається із копії паспорта відповідачки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , долученого до апеляційної скарги, вона 11.11.2016 року знята з реєстрації місця проживання у АДРЕСА_2 , та за іншою адресою не зареєстрована. При цьому, у поданій апеляційній скарзі нею зазначено адресою свого проживання АДРЕСА_1 .

Крім того, копією акту перевірки стану відключення від системи газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 16 квітня 2018 року, складеного представниками оператора ГРМ - АТ «Рівнегаз» в присутності ОСОБА_1 , і при його складанні зафіксовано факт самовільного відновлення ОСОБА_1 газопостачання за вказаною адресою та зазначено про перешкоджання споживача у доступі до пломбування стояка.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.04.2021 року № 251114989, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , який помер у 2014 році, і після його смерті право на спадкове не майн за іншою особою оформлене не було.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.