Справа № 214/4352/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 січня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. На підставі договору дарування квартири від 28.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1039, їй, ОСОБА_1 , належить квартира АДРЕСА_1 . Вказане житло з моменту набуття у власність та по цей час використовується нею та членами її родини. Відповідно до зазначеного договору квартира належала дарувальнику - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 30.08.1996 року. Відповідно до умов договору дарування від 28.09.2020 року, дарувальник стверджував, що квартира, яка була предметом договору на момент його укладення, нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, в спорі та під заставою не перебуває, в іпотеці, під податковою заставою, під забороною (арештом) не перебуває, щодо неї не ведуться судові спори, не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, прав щодо цієї квартири у третіх осіб не має, тощо. Проте, у вказаній квартирі залишився зареєстрований ОСОБА_2 . Факт реєстрації підтверджується довідкою від 26.05.2021 року, виданою Криворізькою об`єднанню міською довідково-інформаційною службою «Нова-Ком». Відповідач ОСОБА_2 не мешкає у вказаній квартирі за місцем своєї реєстрації, не користується цим житлом, жодних угод та погоджень щодо використання цього житла між ними не існує, місцезнаходження відповідача їй невідоме. Вона, позивачка у справі, не має ніяких відомостей про нього. Комунальні платежі ОСОБА_2 не сплачує, його особистих речей в квартирі немає. Будь-які інші права у відповідача щодо вказаної квартири відсутні. Запропонувати знятися з реєстрації в добровільному порядку вона не має змоги, оскільки зв`язку з відповідачем не має, про місце його мешкання нічого невідомо. Факт тривалого не проживання відповідача за місцем реєстрації та відсутності його особистих речей в належній їй квартирі підтверджується актом сусідів. На ОСОБА_2 нараховуються комунальні платежі, які вона змушена сплачувати. Враховуючи тарифи на квартплату та інші подібні платежі цей тягар для неї є досить важким. Крім того, у разі наміру продати квартиру, вона не зможе реалізувати свої права із зареєстрованою в ній особою. Як передбачено cт. 4 ЦПК України та cт. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (cт. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 cт. 13 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України та cт. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним, йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 cт. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 cт. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 cт. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (cт. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень cт. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (cт. 379 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (cт. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені cт. 383 ЦК та cт. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до постанови ВСУ від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм, майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, пред`явивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Договір найму житла між власником квартири та відповідачем відсутній. Відповідач не проживає в квартирі, його особисті речі в квартирі відсутні, він не є членом її сім`ї і ніколи не був ним, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що вона, як власниця квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями відсутні. Отже, вона не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить їй відповідні перешкоди, враховуючи, що її згода на проживання відповідача відсутня.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти прийняття судом заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, відзиву на подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір дарування (а.с. 6), витяг (а.с.7), зведений акт (а.с. 8), акт ідеальних часток (а.с. 9), експлікація (а.с.10), довідка (а.с.11), акт (а.с. 12), довідка (а.с.14).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: договір дарування (а.с. 6), витяг (а.с.7), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_1 у власності позивачки.

Суд вважає належними доказами: довідки (а.с.11,14), акт (а.с. 12), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та не проживання останнього у спірній квартирі.

Суд вважає неналежними доказами: зведений акт (а.с. 8), акт ідеальних часток (а.с. 9), експлікацію (а.с.10), так як ці докази не стосуються предмету спору.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

На підставі договору дарування від 28.09.2020 року, укладеного між ОСОБА_3 , як дарувальником, та ОСОБА_1 як обдарованою, та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., позивачка по справі є власником квартири АДРЕСА_1 , що встановлено договором дарування та витягом (а.с. 6,7).

Попередній власник ОСОБА_3 набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.08.1996 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Борисенком С.М., що встановлено договором (а.с.6).

Відповідач в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований з 22.08.2002 року по теперішній час, однак не проживає, що встановлено актом (а.с. 12), довідкою (а.с.14).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЦК та ЖК України.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 346 ч.1 п. 1 ЦК України, право власності припиняється у разі, відчуження власником свого майна.

У судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з укладенням договору дарування квартири АДРЕСА_1 , право власності попереднього власника спірної квартири - ОСОБА_3 на зазначену квартиру припинилося. Тому враховуючи, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 2002 року, тобто до набуття позивачем права власності на цю квартиру, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не є членами сім`ї ОСОБА_1 , а тому на підставі ст. 150 ЖК України не може користуватися спірною квартирою для особистого проживання, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернулася за захистом своїх прав до суду.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 13 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.М. Прасолов