ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку крім позивача зареєстровані його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2 (відповідачка по справі). ОСОБА_2 не проживає у вищевказаному житловому будинку з 2002 року, перешкод у користуванні житлом їй ніхто не чинить. Відповідач ОСОБА_2 має постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , також, на праві власності їй належить житловий будинок АДРЕСА_3 . Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинком, сплатою комунальних послуг покладені тільки на позивача, чим порушуються його права як власника майна.

Ухвалою судді від 16 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, до канцелярії суду подав письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про розгляд справи, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення та оголошення на офіційному сайті Судової влади України про її виклик до суду, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються положеннями статей 71 і 72 Житлового кодексу України.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивачеві ОСОБА_1 на праві власності належить жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.4).

Згідно довідки №16-03/402 від 09.09.2021 виданої старостою с. Дорогинка Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області встановлено, що рішенням сесії Дорогинської сільської ради від 24.10.2008 №02-22-У АДРЕСА_3 (а.с.5).

Відповідно до Додатку до рішення сесії Дорогинської сільської ради №02-22-У від 09.09.2021, упорядковано вулицю та номер будинку /об`єктів нерухомості/ с. Дорогинка, стара адреса АДРЕСА_4 , нова адреса: АДРЕСА_5 (а.с.6).

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В належному позивачеві будинку зареєстровані також, ОСОБА_3 /дружина/ та ОСОБА_2 /дочка/, що підтверджено довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.09.2021 (а.с.7).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 03.09.2021, встановлено, що згідно будинкової книги на житловій площі зареєстровані наступні мешканці: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . На час перевірки дійсно проживають ОСОБА_1 і ОСОБА_3 . Комісія виявила, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з травня 2001 року (а.с.9).

Відповідно до п. 34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини 1 статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», висловив правову позицію, відповідно до якої у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 чинить перешкоди проживанню відповідачки ОСОБА_2 в даному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.

Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за нею житлового приміщення не зверталася, не надала доказів поважності причин відсутності в будинку понад встановлений строк.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , також, їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_3 , що підтверджено довідкою старости с. Дорогинка Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області (а.с.8).

У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Таким чином, судом належними доказами встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у зв`язку з обраним нею способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишила будинок АДРЕСА_5 . Протягом тривалого часу вона не робила спроб самостійно прийти та вселитися до нього, таких вимог у встановленому законом порядку не ставила. Під час своєї відсутності в будинку, відповідач плату за житло, комунальні послуги не вносила.

Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право ОСОБА_2 на користування житлом зі сторони позивача ОСОБА_1 порушено не було, відповідач відсутня в даному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 223, 258-259, 264-265, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М.Ковалевська