Справа №:932/8533/21
Провадження №: 2/755/1496/22
УХВАЛА

"31" січня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва, в складі головуючого судді Хромової О.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай О.С., Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва

Малкова М.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Перевіривши матеріали даної цивільної справи суд прийшов до таких висновків.

19 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, посилаючись на положення частини дванадцятої статті 28 ЦПК України та частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», визначаючи підсудність позову за місцем проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивачем обрано альтернативний спосіб визначення підсудності даного позову.

З постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14 вересня 2020 року вбачається, що даною постановою звернуто стягнення на дохід ОСОБА_1 , який вона отримує від Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс» № 137 (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Комбрига Петрова, буд, 29).

Натомість, ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року справу передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва, мотивуючи тим, що місцем виконання виконавчого напису є місцезнаходження приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. (м. Київ,

вул. Ю.Поправки, буд. 6, оф. 14).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до частини першої статті8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378ЦПК України).

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада

1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно із частиною другою статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини дванадцятої статті 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Відповідно до пункту 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України

від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття

109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК України).

У позовній заяві позивачем чітко зазначено, що підсудність даного позову визначена відповідно до частини дванадцятої статті 28 ЦПК України, за місцем проведення виконавчих дій, що є місцем її офіційного працевлаштування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

З аналізу даної норми закону вбачається, що місцем виконання виконавчого напису нотаріуса є місце вчинення виконавчих дій, а не місцезнаходження державного/приватного виконавця чи місце відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19.

В даному випадку, враховуючи положення частини дванадцятої статті 28 ЦПК України та статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» справа не належить до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва, оскільки місцем виконання виконавчого напису є місце проживання боржника, місце його роботи або місцезнаходження майна, але не місцезнаходження приватного виконавця.

В матеріалах справи містяться відомості про місце виконання оспорюваного виконавчого напису за місцем роботи боржника ОСОБА_1 - Комунальний заклад освіти «Навчально-виховний комплекс» № 137 (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Комбрига Петрова, буд, 29), що територіально належить до юрисдикції Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.

Також, відповідно до паспортних даних та вказаних у позові відомостей ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Васильківського районного суду Дніпропетровської області.

Таким чином, визначаючи підсудність даного позову за частиною дванадцятою статті 28 ЦПК України, яка з врахуванням положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та правової позиції Верховного Суду, не визначається за місцезнаходженням приватного виконавця, суд дійшов висновку, що дана позовна заява територіально не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва.

Приймаючи до уваги ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська

від 19 жовтня 2021 року, з метою недопущення спору про підсудність, передбаченого статтею 32 ЦПК України, суд визначає підсудність даного позову за зареєстрованим місцем проживання позивача, що також не суперечить вимогам частини дванадцятої статті 28 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до вимог статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

При цьому, статтями 263-264 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення пункту 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною шостою статті 411ЦПК України визначено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Відповідно до статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Адже Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Тому, незважаючи на вимоги статті 32 ЦПК України, відповідно до якої спори між судами про підсудність не допускаються, суд приходить до висновку, що прийняття судом рішення по справі із порушенням правил територіальної підсудності в подальшому може привести до скасування такого судового рішення, з підстав порушення норм процесуального права.

Оскільки підсудність даного позову визначається відповідно до частини дванадцятої статті

28 ЦПК України, враховуючи, що місце реєстрації боржника ОСОБА_1 знаходиться в межах Васильківського районного суду Дніпропетровської області, то з метою дотримання положень частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», дана справа повинна розглядатися судом за зареєстрованим місцем проживання позивача, тобто Васильківським районним судом Дніпропетровської області (52602, Дніпропетровська обл., м. Васильківка, вул. Спортивна, 23).

Керуючись статтями 28, 31, 32, 258-261, 269, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А НО В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - передати за підсудністю до Васильківського районного суду Дніпропетровської області (52602, Дніпропетровська обл., м. Васильківка, вул. Спортивна, 23).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова