Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2022 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Щербак-Стерниш Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позов мотивовано тим, що позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу будинку від 26.05.2005 року. В будинку зареєстровані: позивач, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_2 - колишня дружина і ОСОБА_4 - дочка.

Відповідач по справі є колишньою дружиною позивача і місце реєстрації в будинку отримала у зв`язку з наявністю шлюбних відносин. Так, 01.07.2008 року сторони уклали шлюб, який за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13.08.2018 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням суду місце проживання сина було визначено з позивачем по АДРЕСА_1 . Після припинення фактичних шлюбних стосунків відповідач переїхала проживати за іншою адресою, і фактично не проживає в будинку та не користується житлом в цілях власного проживання. Відповідач тривалий час має інше місце проживання. Спільне господарство сторони не ведуть, як члени сімї вони не повязані спільних побутом. Речей відповідача в будинку не має. Відповідач тривалий час в будинку не проживає. Реєстрація відповідача в будинку порушує права власника та призводить до нарахування комунальних платежів, які вимушений оплачувати позивач.

ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати з відповідача.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 02.12.2021 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Копію ухвали відповідач отримала 10.12.2021 року, згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву від відповідача, в у становлений законом строк, не надійшло.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02.12.2021 року позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження.

Встановлені судом обставини:

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

З витягу №1224 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.11.2021 року вбачається, що по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 є власником жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 10.02.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.05.2005 року.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 30.11.2021 року, комісією в присутності власника будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 встановлено, що на час перевірки в будинку дійсно проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Комісія вважає, що ОСОБА_2 за даною адресою дійсно не проживає, зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Даний акт суд визнає неналежним, недостовірним та недостатнім доказом, оскільки факт не проживання ОСОБА_2 у спірному будинку встановлений комісією зі слів позивача, який є зацікавленою стороною. Крім того в даному акті відсутня інформація щодо часу, з якого ОСОБА_2 не проживає у будинку та щодо відсутності її речей в останньому.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності та повноті, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1 . В даному будинку також зареєстрована відповідач ОСОБА_2 .

Факт того, що відповідач ОСОБА_2 є членом сімї позивача (власника будинку) і перебувала з ОСОБА_1 у шлюбних відносинах не підтверджується жодним доказом. Більш того, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні докази щодо не проживання відповідача у будинку ОСОБА_1 протягом певного тривалого часу без поважних причин, відсутності її особистих речей у будинку, та не створенні власником житла перешкод відповідачу у користуванні будинком.

Наданий позивачем акт обстеження житлово-побутових умов проживання визнаний судом неналежним, недостовірним та недостатнім доказом. Враховуючи те, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 є членом сім`ї власника житла, яка без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами не проживає в будинку АДРЕСА_1 , у позовних вимогах слід відмовити.

Судові витрати:

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Сплачений позивачем судовий збір необхідно віднести на його рахунок, у звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.405,406 ЦК України, ст.ст.263-265 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - відмовити повністю.

Судовий збір - віднести на рахунок позивача.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду або безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Суддя: Є. П. Тептюк