Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2022 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

з участю секретаря Культенко Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Дмитрика С.В.

представника відповідачки адвоката Гаврильченко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ майна,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 вернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ майна. Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що позивач та відповідачка проживали однією сім`єю з липня 2010 року. З 24.09.1998р. по 17.06.2013р. позивач офіційно перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , однак з липня 2010 року фактично припинив з останньою проживати. 17.06.2013р. вступило в законну силу рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.04.2013р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

23.07.2013р. позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.07.2019р. згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний.

За час шлюбу сторонами набуто цілий ряд майна, яке є спільною сумісною власністю сторін. Угоди про поділ спільного майна сторони не досягли. Також позов обгрунтовано іншими доводами та посиланнями на положення законодавства. У зв`язку з цим позивач просив суд, з урахуванням зменшених позовних вимог (а.с.57-61 Т.2): встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 18 червня 2013 року по 22 липня 2013 року включно; визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на наступне майно, загальною вартістю 209356грн. 20коп, яке спільно набуте ними, а саме: автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 133160грн.; металевий гаражний бокс, який знаходиться в автокооперативі «Граніт» в АДРЕСА_1, вартістю 76196грн. 20коп; поділити майно, набуте під час шлюбу, виділивши ОСОБА_1 металевий гаражний бокс який знаходиться в автокооперативі «Граніт» в АДРЕСА_1, вартістю 76196грн. 20коп.; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 28481грн. 90коп., як компенсацію за його частку в спільному майні подружжя, а саме за частку автомобіля «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Дмитрик С.В. підтримали позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням зменшених позовних вимог, просили позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_6 та її представник адвокат Гаврильченко І.М. повністю заперечили щодо позовних вимог, просили відмовити позивачу у задоволенні позову, вважаючи позов необгрунтованим, недоведеним та безпідставним, подали свої докази та відзив на позов з урахуванням зменшених позовних вимог. Пояснили, що ОСОБА_6 не проживала разом із ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу, а їх відносини були не постійними, ситуативними, вони періодично зустрічалися. ОСОБА_6 набула гаражний бокс, який знаходиться в автокооперативі «Граніт» в АДРЕСА_1 , ще до шлюбу із позивачем, тому цей гаражний бокс належить їй і не може бути предметом поділу. Крім цього, право власності на даний гаражний бокс ОСОБА_6 ніколи не оформляла, а лише за заявою була прийнята в члени кооперативу «Граніт» з 20.06.2013р. і переоформила гараж на себе. Автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску був переоформлений ОСОБА_1 на неї в період шлюбу з ним 04.01.2014р. Відповідачка вважає, що вказаний автомобіль та гараж не підпадають під категорію спільного майна подружжя, оскільки за зазначене майно сплачено її та батьківські кошти за борги під час поділу майна між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_3 , а всього сплачено боргів на загальну суму 240000грн. (про що також вказано у письмовому відзиві а.с.71-73 Т.2).

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що з 24.09.1998р. по 17.06.2013р. позивач ОСОБА_1 офіційно перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

17.06.2013р. вступило в законну силу рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.04.2013р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

23.07.2013р. позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.07.2019р. згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний.

За час шлюбу сторонами набуто ряд майна, угоди про поділ якого сторони не досягли.

У судовому засіданні були допитані ряд свідків.

Свідок ОСОБА_7 (зі сторони відповідачки) пояснила, що ОСОБА_6 є її дочкою, а позивач являється їй колишнім зятем. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 стали проживати разом після народження дитини, тобто після ІНФОРМАЦІЯ_4 , а до цього зустрічалися. ОСОБА_1 приховував інформацію про те, що в нього майно під арештом. Вона дала дочці 20000доларів США на погашення боргів ОСОБА_1 і придбання квартири, а потім давала ще 58000грн. для викупу машини. Дочка їй сказала, що ОСОБА_1 виходить з членів гаражного кооперативу, а вона ( ОСОБА_6 ) написала заяву про членство в кооперативі.

Свідок ОСОБА_8 (зі сторони відповідачки) пояснив, що ОСОБА_6 є його сестрою. Автомобіль «Chevrolet Aveo» був в арешті і він чув розмову між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 про те, що автомобіль потрібно викупити за борги. За гараж він нічого не знає. З якого часу сторони стали проживати разом він не знає.

Свідок ОСОБА_1 (зі сторони позивача) пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її братом. Її брат та ОСОБА_6 стали проживати разом з 2010 року по 2017 рік, спільно вели господарство. ОСОБА_6 була в декреті. З 2010р. її брат та ОСОБА_6 разом приїзджали в село на вихідні, обробляли город. Спочатку вони проживали разом не розписані, а одружились згодом, вони проживали разом у квартирі по АДРЕСА_2 . Їздили разом на море. ОСОБА_1 все купував дружині: одяг, сережки, різні речі.

Свідок ОСОБА_9 (зі сторони позивача) пояснив, що він є товаришем ОСОБА_1 , з яким вони разом служили. ОСОБА_1 йому казав, що він із 2010 року проживав разом із ОСОБА_6 , але він в гостях у них не був. У них у 2013 році народилась дочка.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є другом сім`ї як позивачу так і відповідачці. ОСОБА_6 і ОСОБА_1 почали проживати разом дуже давно, з якого саме часу він не може ствердно сказати. Вони почали проживати на квартирі в АДРЕСА_2 десь орієнтовно з 2004-2005років. ОСОБА_1 утримував сім`ю.

При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним.

Відповідно до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 76-80 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Щодо факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18.06.2013р. по 22.07.2013р. суд вважає наступне.

З 24.09.1998р. по 17.06.2013р. позивач ОСОБА_1 офіційно перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Фактично шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були припинені із 15.07.2010р. і дана обставина була встановлена у рішенні Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.04.2013р., що набрало законної сили (а.с.66-78 Т.1).

Факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18.06.2013р. по 22.07.2013р. підтверджується показаннями свідків ОСОБА_1 (сестра позивача) та ОСОБА_9 , допитаних у судовому засіданні. Із показань свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що ОСОБА_6 і ОСОБА_1 почали проживати разом дуже давно, - не можна достовірно встановити з якого саме часу сторони почали проживати разом і вели спільне господарство.

Крім показань свідків, суд вважає необхідним взяти до уваги і ті обставини, що:

1) 02.09.2011р. позивач ОСОБА_1 зареєстрував ОСОБА_4 та її сина від першого шлюбу ОСОБА_11 у своєму домоволодінні по АДРЕСА_2 (даний факт встановлений рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05.11.2019р., що набрало законної сили, а.с.81-84 Т.2), тобто ще до реєстрації шлюбу із відповідачкою;

2) 20.10.2011р. ОСОБА_1 склав заповіт, яким все своє майно заповідав ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.93 Т.2), тобто ще до реєстрації шлюбу із відповідачкою;

3) від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, відповідно, зачата до реєстрації шлюбу (шлюб зареєстровано 23.07.2013р.) між позивачем та відповідачкою.

Суд вважає, що вказані обставини та пояснення свідків в сукупності підтверджують факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 18 червня 2013 року по 22 липня 2013 року включно. Тому, дану позовну вимогу суд вважає доведеною, обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення, а заперечення відповідачки з даного приводу суд вважає недоведеними і необгрунтованими.

Показання свідка ОСОБА_7 , яка є матір`ю відповідачки, суд оцінює критично, оскільки вказані показання суперечать показанням інших свідків та встановленим судом обставинам справи. Такі показання суд розцінює як показання, надані матір`ю в інтересах своєї дочки для поліпшення становища останньої.

Щодо визнання права спільної сумісної власності позивача та відповідачки на гаражний бокс і автомобіль «Chevrolet Aveo», поділу вказаного майна, суд вважає наступне.

Згідно довідки гаражно-будівельного автокооперативу «Граніт» від 31.10.2019р. встановлено, що ОСОБА_12 є членом ГБА «Граніт» та власником металевого гаража № НОМЕР_2 (протокол №5/1 від 20.06.2013р.), який розміщений на території ГБА «Граніт» (а.с.29 Т.1).

ОСОБА_12 та ОСОБА_2 є однією і тією ж особою.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 18 червня 2013 року по 22 липня 2013 року, тому набуте сторонами майно за час спільного проживання (зокрема гаражний бокс) належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до положень ст.74 СК України.

Доводи відповідачки про те, що гаражний бокс в автокооперативі «Граніт» в АДРЕСА_1 не може бути предметом поділу, оскільки право власності на даний гаражний бокс ОСОБА_6 ніколи не оформляла, - суд вважає неспроможними. Даний гаражний бокс не є нерухомим майном в розумінні вимог закону, на який оформляються документи про право власності на нерухоме майно. Даний гаражний бокс є рухомим майном, оскільки він являється металевою конструкцією (гараж) розмірами 3х6м, що, зокрема, встановлено у висновку експерта від 11.08.2021р. №СЕ-19/124-21/8679-ТВ з фототаблицею до нього (а.с.36-39 Т.2). Відповідно, даний гараж відноситься до об`єктів рухомого майна і може бути об`єктом поділу між сторонами.

За клопотанням позивача по справі було призначено та проведено судово-товарознавчу експертизу експертами Черкаського НДЕКЦ (висновок №СЕ-19/124-21/8679-ТВ від 11.08.2021р., а.с.35-39 Т.2). Згідно висновку експерта ринкова вартість металевої конструкції (гаражного боксу), зареєстрованого за ОСОБА_2 в автокооперативі «Граніт» в м.Черкаси, вул.Одеська, 28 станом на 29.07.2021р. становила 76196,20грн. Даний висновок експерта суд вважає належним і допустимим доказом.

Судом встановлено, що у власності сторін в період шлюбу був автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Даний автомобіль був придбаний ОСОБА_1 ще до шлюбу з ОСОБА_2 , що було встановлено, зокрема, у рішенні Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.04.2013р., що набрало законної сили (а.с.66-78 Т.1).

04.01.2014р., в період шлюбу між сторонами, вказаний автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, був перереєстрований зОСОБА_1 на нового власника: відповідачку ОСОБА_13 , що підтверджується, зокрема, листом територіального сервісного центу №7141 від 10.11.2017р. (а.с.28 Т.1) та витягом з Єдиного Державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а.с.181 Т.1).

Згідно вказаних доказів та доводів відповідачки ОСОБА_6 , судом встановлено, що 22.02.2020р. (тобто після розірвання шлюбу між сторонами) вказаний автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, був знятий з обліку та перереєстрований на іншу особу. Згідно пояснень відповідачки, вона продала вказаний автомобіль у 2020р. іншій особі, оскільки їй потрібні були кошти на лікування.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає даний автомобіль спільним сумісним майном подружжя.

Враховуючи факт відчуження автомобіля відповідачкою іншій особі після розірвання шлюбу, суд вважає, що єдиним правомірним способом компенсувати позивачеві вартість його частки (1/2) автомобіля є стягнення грошової компенсації за його частку в спільному майні подружжя, виходячи із середньої ринкової ціни подібного по характеристиках автомобіля «Chevrolet Aveo» станом на 22.02.2020р., тобто на момент відчуження.

За клопотанням позивача по справі було призначено та проведено судово-автотоварознавчу експертизу експертом Березовським А.А. (висновок №152 від 14.09.2020р., а.с.202-206 Т.1). Згідно висновку експерта середня ринкова ціна автомобіля «Chevrolet Aveo», 2009року випуску, легковий седан-В, об`єм двигуна 1498см.куб., механічна коробка передач, станом на 22.02.2020р. складає 133160грн.Даний висновок експерта суд вважає належним і допустимим доказом.

Доводи відповідачки про те, що вказаний автомобіль та гараж не підпадають під категорію спільного майна подружжя, оскільки за зазначене майно сплачено її та батьківські кошти в сумі 240000грн. за борги під час поділу майна між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_3 , - суд вважає необгрунтованими і недоведеними. Суд вважає такі доводи відповідачки лише припущенням. Нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 від 31.07.2014р. про те, що вона отримала від ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 240000грн. (а.с.160 Т.1), суд вважає неналежним доказом, та такою, що не підтверджує фактичні обставини справи, оскільки у заяві не зазначено, за що саме ОСОБА_3 отримала кошти від ОСОБА_4 : чи за конкретне майно, чи в рахунок погашення якогось боргу, чи за якісь дії, послуги, тощо; не вказано чиї саме це були кошти: чи особисті ОСОБА_4 чи спільні кошти подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_1 (оскільки на момент складення вказаної заяви сторони перебували у зареєстрованому шлюбі).

А рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Таким чином, загальна вартість майна, що підлягає поділу між сторонами згідно позовних вимог, а саме гаражного бокса та автомобіля «Chevrolet Aveo», становить 209356грн. 20коп. Вартість майна визначена згідно висновків експертиз. Враховуючи, що частки позивача і відповідачки згідно закону є рівними, по Ѕ кожному, тому кожна із сторін має право на отримання своєї частки майна в сумі 104678грн.10коп.

Суд вважає обгрунтованим та доведеним спосіб поділу вказаного майна, що запропонований позивачем, а саме в рахунок Ѕ частки виділити ОСОБА_1 металевий гаражний бокс, що розташований в автокооперативі «Граніт» в АДРЕСА_1, вартістю 76196грн. 20коп. та стягнути з відповідачки ОСОБА_6 на користь позивача кошти в сумі 28481грн. 90коп., як компенсацію за його частку в спільному майні подружжя, а саме за частку автомобіля «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведені, обгрунтовані, тому підлягають до задоволення.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. А саме, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати: витрати на правову допомогу в розмірі 10000грн. та витрати за проведення двох судових експертиз по справі в розмірі 2738грн. 16коп.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.60, 69, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст.368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 18 червня 2013 року по 22 липня 2013 року включно.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на наступне майно, загальною вартістю 209356грн. 20коп, яке спільно набуте ними, а саме: автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 133160грн.; металевий гаражний бокс, який знаходиться в автокооперативі «Граніт» в АДРЕСА_1, вартістю 76196грн. 20коп.

Поділити майно, набуте під час шлюбу, виділивши ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) металевий гаражний бокс який знаходиться в автокооперативі «Граніт» в АДРЕСА_1, вартістю 76196грн. 20коп.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) кошти в сумі 28481грн. 90коп., як компенсацію за його частку в спільному майні подружжя, а саме за частку автомобіля «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі на загальну суму 12738грн. 16 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлений 02 лютого 2022 року.

Суддя: О. М. Суходольський