Провадження №2/523/300/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019р., реєстровий номер 110, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., просив витребувати від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що державним реєстратором 04.09.2019р. за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру. Така реєстрація була проведена на підставі документів, в тому числі і на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019р., який було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . На думку ОСОБА_3 такий договір є недійсним, так він не отримував жодних документів та вимог про усунення порушень по зобов`язанням, чим порушені його конституційні права на житло. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Адвокат Євдокімова І.В. виступаючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 направила до суду відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 02.09.2020р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.09.2020р. було задоволено клопотання позивача та вжиті заходи забезпечення позовних вимог, шляхом накладання арешту на спірну квартиру.

Ухвалою суду від 05.11.2020р. провадження у справі було зупинено, в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 02.06.2021р. судом було проведено заміну позивача - ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1

09.09.2021р. ухвалою суду підготовче провадження було закрито з призначенням розгляду справи по суті за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

ОСОБА_1 в призначене судове засідання не з`явилась. Її представник направив до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності.

Від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

З наданих з боку сторін документів убачається, що 12.03.2008р. між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/1388/3/11442 за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 26 000,00 дол. США зі строком користування кредитними коштами до 11.03.2018р., зі сплатою 13,5% річних.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 12.03.2008р. між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №014/1388/3/11442/1 за яким ОСОБА_3 передав ВАТ «Ерсте Банк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Матеріали справи містять договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який було укладено 15.03.2019р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . За вказаним договором ОСОБА_4 , як кредитор відступив шляхом продажу ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором № 014/1388/3/11442 від 12.03.2008р.

Також, 15.03.2019р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. був посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким ОСОБА_4 , як іпотекодержатель передав ОСОБА_2 , як новому іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки №014/1388/3/11442/1.

15.03.2019р. ОСОБА_2 було направлено на ім`я ОСОБА_3 повідомлення-вимога про повернення заборгованості за кредитним договором № 014/1388/3/11442 на протязі тридцяти днів в загальному розмірі 489 812,14 грн., в тому числі суми заборгованості по тілу кредиту (13 355,92 дол. США), суми боргу по відсоткам (3459,18 дол. США), трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (1202,03дол. США), з попередженням, що в іншому випадку, на підставі умов договору іпотеки, спір буде вирішено шляхом позасудового врегулювання.

04.09.2019р. державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сарай Д.Ю. було прийняте рішення про внесення запису щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для проведення такої реєстрації стали договір про відступлення прав вимоги від 06.06.2018р., договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019р., договору іпотеки №014/1388/3/11442/1.

Будь-які інші докази сторонами по справі суду не надані, та з цього приводу не заявлялись відповідні клопотання.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України вказано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року справа № 909/968/16, договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, не є договором факторингу, а є правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203ЦК України зумовлює його недійсність.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5)наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Як було встановлено судом 15.03.2020р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення право вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, за яким до ОСОБА_2 перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/1388/3/11442 від 12.03.2008р.

Із змісту вказаного вище договору відступлення права вимоги убачається, що у даному договорі встановлено всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного законодавства та інших нормативно-правових актів, воля сторін правочину була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами. При цьому судом не встановлено ознак фінансування при відступленні права вимоги (факторингу) в укладеному договорі про відступлення прав вимоги від 12.03.2008р.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019р., реєстровий номер 110, недійсним, позивач посилається на його необізнаність в укладанні такого та на порушення його житлових прав.

Проте, як було зазначено вище, проведення заміна кредитора у зобов`язанні проводиться без згоди боржника (ст.516 ЦК України). Відтак, посилання позивача про його необізнаність про укладання договору про відступлення права вимоги не є передумовою для визнання такого договору недійсним. Форма договору, за якою було передано право вимоги за договором іпотеки, відповідає його формі - нотаріальне посвячення.

Є неприйнятими та такими, що ґрунтуються на припущеннях, так як недоведені належними та допустимими доказами, посилання позивача про порушення його житлових прав під час укладання оспорюваного договору.

Будь-які інші підстави для визнання оспорюваного договору позивачем не заявлено.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є безпідставними, недоведеними, а відтак не підлягають задоволенню у повному обсязі.

VІ. Судові витрати.

В силу ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на корись на позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 25 січня 2022р.

Суддя