КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3462/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хомича Івана Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТДВ СК «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування,-

УСТАНОВИВ:

у серпні 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Печерського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просили стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 93 647,88 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва вищевказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху, як таку, що не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

01 липня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Хомичем І.О. було подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТДВ СК «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Хомич І.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на виконання вимог ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року представником ОСОБА_1 було подано заяву про усунення недоліків, якою суду було повідомлено повне найменування відповідача та до якої було додано квитанцію про сплату судового збору ОСОБА_1 .

Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що в позовній заяві позивачами зазначено конкретну матеріально-правову вимогу до відповідача та обставини, якими останні обґрунтовують свої позовні вимоги до відповідача, а відсутність, на думку суду, обґрунтування позовної заяви не може бути підставою для її повернення та/або відмови у відкритті провадження у справі, адже позивач викладає обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, на власний розсуд і необґрунтованість позовних вимог може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а не підставою для повернення позовної заяви та/або відмови у відкритті провадження у справі.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі №761/41071/19 (провадження №61-2192св20), відповідно до якої незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачеві.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

За правилом пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТДВ СК «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування залишено без руху та надано позивачу строк у десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

В ухвалі суду, зокрема, констатовано порушення позивачем вимог ст.175 ЦПК України у зв`язку із не зазначенням в позовній заяві повного найменування відповідача - ТДВ СК «Альфа-Гарант», відсутністю обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, належного обґрунтування порушення відповідачем прав кожного з позивачів та правових підстав для стягнення суми страхового відшкодування на користь обох позивачів. Крім того, суд вказав на відсутність у позові правового обґрунтування вимог щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, зазначення доказів на підтвердження факту належності автомобіля марки «Mercedes-Benz C220», номер державної реєстрації НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Також, судом встановлено відсутність в матеріалах, доданих до позову, копії договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника вищевказаного транспортного засобу, на підставі якого страховик - відповідач зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування.

Одночасно, суд першої інстанції вказав на необхідність подання позивачами документу про сплату судового збору позивачем - ОСОБА_1

01 липня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Хомичем І.О. було подано до суду заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не були виконані вимоги ухвали від 12 квітня 2021 року, оскільки позивачем не зазначено повне найменування відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», а лише повідомлено повну назву відповідача у заяві про виправлення недоліків, не надано обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, та правового обґрунтування стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, не вказано чим саме відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» порушив права кожного з позивачів та на якій правовій підставі сума страхового відшкодування підлягає відшкодуванню на користь обох позивачів, не надано доказів на підтвердження факту належності автомобіля марки «Mercedes-Benz C220», номер державної реєстрації НОМЕР_1 , тобто ОСОБА_1 , а також не підтверджено зазначені обставини належними доказами.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального законодавства, виходячи з наступного.

До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Згідно статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Частиною третьою статті 175 ЦПК України передбачені вимоги до форми і змісту позовної заяви. Так, обов`язковими складовими позову мають бути: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, ЦПК України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викладати зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені судом під час попереднього розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позову, колегія суддів апеляційного суду вважає, що залишаючи без руху позовну заяву з підстав необхідності уточнення позовних вимог та надання доказів, судом першої інстанції допущено надмірний формалізм.

Так, по справі вбачається, що 01 липня 2021 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, а саме ОСОБА_1 було сплачено судовий збір, повідомлено повне найменування відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Також у заяві зазначено, що обґрунтування порушення прав кожного з позивачів та підстав для страхового відшкодування на користь обох позивачів, а також обґрунтування розрахунку сум, що стягуються, буде надано суду під час підготовчого провадження у справі шляхом уточнення позовних вимог, а докази щодо належності автомобіля марки «Mercedes-Benz С220», номер державної реєстрації НОМЕР_1 , на праві власності ОСОБА_1 та договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника вищезазначеного автомобіля, будуть надані суду на стадії підготовчого провадження з причин їхньої відсутності у ОСОБА_1 на даний час.

Верховний Суд у постанові від 8 квітня 2020 року у справі №761/41071/19 (провадження №61-2192св20) дійшов висновку, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачеві.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так. у справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Зазначених вимог закону суд не дотримався, чим обмежив сторону позивача у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та безпідставно прийшов до висновків, що ухвала суду першої інстанції про усунення недоліків не виконана.

Суд першої інстанції також не врахував, що ненадання доказів не є недоліком, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття провадження у справі, оскільки згідно з чинним законодавством їх надання дозволяється і після подання позову до суду відповідно до передбаченої процесуальним законодавством процедури.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Хомича Івана Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Т.О. Писана