ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/931/22 Справа № 179/74/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , державного реєстратора Царичанської районної державної адміністрації Кулага Євгена Олександровича, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнень, посилався на те, що він, як учасник антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, має статус учасника бойових дій та реалізуючи своє право, на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, враховуючи наявність визначеної законом пільги на першочергове відведення земельної ділянки, 26 липня 2016 року звернувся на адресу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га.

На підставі отриманої заяви, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області 06 вересня 2016 року видано наказ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» № 4-5288/15-16-СГ, яким надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,000 га, із цільовим призначенням (01.03) - для ведення особистого селянського господарства.

На підставі виданого наказу «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» 01 березня 2017 року, було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району.

16 березня 2018 року, відділом у Магдалинівському районі ГУ Держеокадастру у Дніпропетровській області, в Державний земельний кадастр було внесено відомості про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0902, площею 2,0000 га про що, надано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 від 16 березня 2018 року.

30 травня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області видано наказ № 4-2069/15-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким наказано:

«1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та території Магдалиніської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

2.Надати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі пасовища 2,0000 га (кадастровий номер :01:001:0902) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області».

Водночас, позивачем у своїй позовній заяві зазначено, що до грудня 2020 року, в силу відсутності необхідних знань та не отримання роз`яснень про законодавчий порядок набуття права власності на земельну ділянку, до органів, що проводять Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, з метою реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0902 він не звертався, при цьому вказаною земельною ділянкою користувався безперешкодно.

В грудні 2020 року, відповідним фахівцем в галузі права, йому було роз`яснено про необхідність реєстрації речового права на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0902 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Так, з метою отримання консультації про порядок проведення відповідної державної реєстрації речового права ОСОБА_1 звернувся за допомогою до адвоката, яким в свою чергу, станом на 27 грудня 2020 року, було встановлено, що на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0902, площею 2 га, 04 грудня 2020 року державним реєстратором Царичанської районної державної адміністрації Кулага Є.О. зареєстровано право приватної власності на підставі наказу серія та номер: 4-12443/15-20-СГ, виданого 26 листопада 2020 року ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, за особою з даними ОСОБА_2 , номер запису 39575981.

Таким чином, встановивши факт проведеної державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0902 за ОСОБА_2 , позивачем було встановлено факт порушення власного речового права, так як проведена реєстрація права власності за відповідачем перешкоджає йому реалізувати власне приватне право на землю, що виникло раніше, адже, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0902 зареєстровано за ОСОБА_2 , тому відомості щодо права власності на дану земельну ділянку за ним внести неможливо.

Позивачем також зазначено, що ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровської області, видаючи наказ №4-12443/15-20-СГ від 26 листопада 2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» на користь ОСОБА_2 , порушило принцип забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, оскільки протиправно залишено поза увагою факт винесення аналогічного наказу на його користь, що відбулося набагато раніше, а саме 30 травня 2018 року.

Крім того, аналізуючи відомості Публічної кадастрової карти України (https://map.land.gov.ua) позивачем, в особі представника, було встановлено, що дані щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0902, яка являється предметом спору, були піддані зміні, зокрема, за даними Публічної кадастрової карти України, станом на 30 березня 2021 року, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0902 за розділом «Кадастровий поділ» взагалі припинили відображатися. При цьому, при дослідженні розділу Публічної кадастрової карги України «Архівні ділянки» було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0902 була заархівована, тобто, фактично видалена з чинного кадастрового поділу. Переміщення даних відносно земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0902 до розділу «Архівні ділянки» відбулося внаслідок здійснення інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_5 дій щодо поділу земельної ділянки на дві частини, а саме: земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0076, площею 1 га, та земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0077, площею 1 га. Внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку було здійснено державним кадастровим реєстратором відділу у Магдалинівському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Магомедовим А.І. 22 лютого 2021 року.

Позивач вважав, що вищезазначені обставини беззаперечно вказують, що поділ земельної ділянки, яка являється предметом даного спору, на дві самостійні земельні ділянки та присвоєння їм інших кадастрових номерів здійснюється виключно з метою ухилитися від виконання судового рішення, унеможливити або суттєво ускладнити його виконання, так як в разі задоволення позову фактично земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0902, площею 2 га, за даними Державного земельного кадастру не існуватиме, а державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0902, в силу вимог ч. 10 ст. 24 закону України «Про державний земельний кадастр», скасована, у зв`язку з чим, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області за №4-12443/15-20-СГ від 26 листопада 2020 року про затвердження документації із землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, загальною площею 2,0000 га, з кадастровим номером :01:001:0902, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області;

- скасувати запис про право власності № 39575981 від 04 грудня 2020 року, яким право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0902, площею 2 га, зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0076, площею 1 га, місце розташування Магдалинівська селищна рада Магдалинівський район Дніпропетровська область, цільове призначення «Для ведення особистого селянського господарства», категорія земель «Землі сільськогосподарського призначення», вчинений Державним кадастровим реєстратором відділу у Магдалинівському району ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Магомедовим А.І. 22 лютого 2021 року;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0077, площею 1 га, місце розташування Магдалинівська селищна рада Магдалинівський район Дніпропетровська область, цільове призначення «Для ведення особистого селянського господарства», категорія земель «Землі сільськогосподарського призначення», вчинений Державним кадастровим реєстратором відділу у Магдалинівському району ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Магомедовим А.І. 22 лютого 2021 року;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області поновити в державному земельному кадастрі відомості про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0902, площею 2 га, місце розташування Магдалинівська селищна рада Магдалинівський район Дніпропетровська область, цільове призначення «Для ведення особистого селянського господарства», категорія земель «Землі сільськогосподарського призначення», дата державної реєстрації земельної ділянки 16 березня 2018 року.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , державного реєстратора Царичанської районної державної адміністрації Кулага Є.О., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до ст. 360 ЦПК України, подало відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, оскільки, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, тому вважає доводи скарги безпідставними, а оскаржуване рішення законним і обґрунтованим.

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 також надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га ріллі за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих у межах території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації (т. 1 а. с. 16).

Розглянувши вказане клопотання ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області видало наказ № 4-5288/15-16-СГ від 06 вересня 2016 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою вищезазначеної земельної ділянки (т. 1 а. с. 17).

Після виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1 погодив його в порядку, визначеному статтею 186-1 ЗК України (т.1 а.с.23-24), та звернувся до відділу у Магдалинівському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію земельної ділянки (реєстраційний номер звернення ЗВ-018).

Державний кадастровий реєстратор, 16 березня 2018 року здійснив державну реєстрацію земельної ділянки, присвоїв кадастровий номер земельній ділянці :01:001:0902 та видав на підтвердження державної реєстрації заявнику витяг за номером НВ-018 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1 а. с. 25-27).

У подальшому позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про затвердження проекту та відведення земельної ділянки у власність.

Наказом № 4-2069/15-18-СГ від 30 травня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га в тому числі пасовища площею 2 га (кадастровий номер :01:001:0902) із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району (т. 1 а.с.28).

У п.3 вищевказаного наказу зазначено: «Право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:001:0902) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

02 листопада 2020 року до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернулася ОСОБА_2 із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району (т. 1 а. с. 109).

Розглянувши подане ОСОБА_2 клопотання, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області видало наказ № 4-11606/15-20-СГ від 03 листопада 2020 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки (т. 1 а. с. 108).

У подальшому ОСОБА_2 погодила та подала проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на затвердження (т. 1 а. с. 125-126).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-12443/15-20-СГ від 26 листопада 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району, кадастровий номер :01:001:0902 (т. 1 а. с. 32).

04 грудня 2020 року, на підставі вищезазначеного наказу, ОСОБА_2 зареєструвала право власності на земельну ділянку :01:001:0902 (т. 1 а. с. 29).

22 лютого 2021 року ОСОБА_2 здійснено поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0902, площею 2 га, на дві земельні ділянки кадастровий номер :01:004:0076, площею 1 га, та земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0077, площею 1 га, згідно відомостей з Державного земельного кадастру (а. с. 177-182).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем здійснено приватизацію спірної земельної ділянки, однак, не здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, при цьому, відповідачем ОСОБА_2 правомірно набуто право власності на земельну ділянку :01:001:0902, а тому дійшов до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог щодо визнання незаконним наказу та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частинах першій-третій статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, шляхом одержання громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектар (пункт б) частини першої статті 121 ЗК України).

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб передають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Стаття 118 ЗК України визначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Даний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як і у тому числі в своїй позовній заяві, посилається на те, що проведена реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0902 за відповідачем перешкоджає йому реалізувати власне приватне право на землю, яке виникло раніше, а тому судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2021 року у справі № 372/3519/17 (провадження № 61-9176св19) зазначено, що: «орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою має право вчинити лише такі дії: надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України. […] Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року у справі № 450/2477/19 (провадження № 61-17933св20) зроблено висновок, що «рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди».

Водночас, у пунктах 39, 40, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зроблено висновок про, що як недобросовісна може кваліфікуватися така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи; якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі; виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання права власності чи користування на земельну ділянку, однак, вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, ОСОБА_1 , після отримання наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-2069/15-18-СГ від 30 травня 2018 року про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га в тому числі пасовища площею 2 га (кадастровий номер :01:001:0902) із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району, до органів, що проводять Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, з метою реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0902, не звертався.

Тобто, ні на момент звернення ОСОБА_2 до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району, ні на момент затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району, кадастровий номер :01:001:0902, згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-12443/15-20-СГ від 26 листопада 2020 року, державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за зверненням ОСОБА_1 як її власника здійснено не було.

При цьому, як вбачається з п.3 Наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-2069/15-18-СГ від 30 травня 2018 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», позивача було ознайомлено з подальшими діями для набуття права власності на спірну земельну ділянку, зокрема, зазначено, що право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:001:0902) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому доводи апелянта щодо відсутності знань та не отримання роз`яснення про законодавчий порядок набуття права власності на земельну ділянку колегія суддів вважає неспроможними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах даної цивільної справи доказами.

Отже, 04 грудня 2020 року, на підставі Наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-12443/15-20-СГ від 26 листопада 2020 року, ОСОБА_2 , зареєструвавши право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0902, набула право власності на спірну земельну ділянку у законний спосіб та у передбаченому законом порядку.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, що позивачем, після отримання наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30 травня 2018 року, не було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, тоді як, відповідач, отримавши наказ ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26 листопада 2020 року, 04 грудня 2020 року зареєструвала право власності на земельну ділянку :01:001:0902, у зв`язку із чим, на підставі ст.125 ЗК України, в неї виникло відповідне речове право на зазначене нерухоме майно, а отже, оскільки відповідачкою правомірно набуто право власності на спірну земельну ділянку та доказів, які б свідчили про обізнаність ОСОБА_2 про той факт, що вказану земельну ділянку раніше було надано ОСОБА_1 , позивачем ні до суду першої ні до апеляційної інстанції не було надано, у зв`язку із чим вона вважається добросовісним набувачем вказаного майна та не може бути позбавлена права власності, колегія суддів приходить до висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова