Єдиний унікальний номер 341/2151/21
Номер провадження 2/341/88/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Фрик Т. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представниці відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому належить квартира АДРЕСА_1 . Окрім нього в цій квартирі зареєстрована відповідачка з їхнім спільним сином, але у ній не проживає більше чотирьох років. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки така не проживає з 2017 року..

Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У чергове судове засідання 01 лютого 2022 року з`явились представник позивача ОСОБА_1 та представниця відповідачки ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та суду пояснив, що дружина позивача та син не проживають разом з позивачем у спірній квартирі з 2017 року. Відповідачка ніякої участі в утриманні житла не бере, не сплачує комунальні послуги. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Представниця відповідачки ОСОБА_2 позов не визнала та суду пояснила, що відповідно до рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від грудня 2021 року шлюб між сторонами розірваний, сина ОСОБА_5 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_4 . Відповідачка фактично проживала у спірній квартирі до літа 2021 року. Влітку 2021 року ОСОБА_4 виїхала до Республіки Польщі на роботу. Всі речі відповідачки і дитини залишились у квартирі. Зазначає, що спірна квартира придбавалась за спільні кошти сторін. Також додала, що відповідачка з сином зареєстровані у спірній квартирі. У разі втрати права користування житловим приміщенням відповідачка з сином не має де зареєструватись. Просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, вказала, що на цей час фактично існує спір між сторонами щодо права власності на квартиру.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Згідно з договором купівлі-продажу від 01 липня 2013 року підтверджується те, що позивачу належить квартира АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що позивач є власником спірної квартири. Форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 (а. с. 20).

Згідно з копією виписки з будинкової книги підтверджується, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 21-22).

Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком є ОСОБА_3 - позивач у справі, а відповідачка ОСОБА_4 - мамою (а. с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 27 вересня 2013 року серії НОМЕР_1 , яке видане виконавчим комітетом Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області, підтверджується те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 6).

Згідно з рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від грудня 2021 року шлюб між сторонами розірваний, місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з матір`ю.

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18 жовтня 2021 року № 163 при обстеженні встановлено, зі слів позивача, що ОСОБА_4 не проживає за вищевказаною адресою з 2017 року до цього часу, про що засвідчили сусіди (а. с. 8).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Статтею 41 Конституції України та статтею першою Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поняття права власності визначено статтею 316 ЦК України, згідно з якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

У статті 72 ЖК України передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтею 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною другою та третьою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Суд установив, що відповідно до рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від грудня 2021 року місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з матір`ю.

Вказана обставина визнається представниками сторін у судовому засіданні і не підлягає доказуванню.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд вважає неналежним і недостатнім доказом акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18 жовтня 2021 року № 163, оскільки такий складений у жовтні 2021 року і зафіксовані у ньому дані отримані зі слів самого позивача.

Отже, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що відповідачка не проживає у спірній квартирі з 2017 року та вважає їх не доведеними.

Спростовуючи вищевказане, представниця відповідачки ОСОБА_2 стверджує, що відповідачка ОСОБА_4 проживає у цій квартирі, проте влітку 2021 року виїхала на роботу до Республіки Польщі. Всі речі відповідачки залишились у квартирі. ОСОБА_4 не має іншого житла та у разі втрати права користування житловим приміщенням відповідачка з сином не має, де зареєструватись. Вказане суд бере до уваги.

Крім того, під час вирішення цього позову по суті суд враховує, що позивач придбав квартиру за кілька місяців до офіційного оформлення шлюбних відносин і під час вагітності відповідачки спільним сином. Вказане свідчить про обгрунтованість доводів представниці відповідачки щодо наявності спору між сторонами про право на квартиру.

Таким чином, суд вважає, що права позивача, як власника спірної квартири, не можуть бути захищені шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням відповідачки, адже це покладе на відповідачку надмірний тягар, порушить її права на житло, майно, яке знаходиться у житлі та може призвести до позбавлення житла неповнолітньої дитини.

Водночас суд звертає увагу на те, що підтвердження факту не проживання відповідачки з літа 2021 року у спірній не є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Таким чином, суд, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, дійшов висновку про недоведеність обгрунтованості позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 265, 268, 272 - 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2022 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ