ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року

м. Харків

справа № 635/5251/21

провадження № 22-ц/818/1152/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2021 року, постановлену у складі судді Даниленко Т.П., -

У С Т А Н О В И В :

Восьмого липня 2021 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (надалі КП «ХВК») звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 15 695 грн 83 коп.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2021 року позовна заява КП «ХВК» була залишена без руху.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2021 року позовна заява КП «ХВК» була визнана неподаною та повернута заявнику. Суд послався на ч.3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та вважав, що визначені в ухвалі суду від 12.07.2021 недоліки позовної заяви КП «ХВК» не усунуті. А саме, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.07.2021 позовну заяву КП «ХВК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, інфляційних витрат та трьох процентів річних, залишено без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви. 16.07.2021 позивач подав суду заяву про усунення недоліків, до якої долучив платіжне доручення від 18.02.2021 за №3495 про сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2270 грн. Судовий збір повинен бути сплачений на розрахунковий рахунок: отримувач коштів УК Харківському районі/ХарківР/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999633, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0020429, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу судовий збір по справі за позовом до відповідача з указанням його прізвища. Згідно з платіжним дорученням, наданим позивачем на підтвердження усунення недоліків при поданні позовної заяви, в графі «призначення платежу» не зазначено до якого відповідача звертається позивач. Крім того воно датоване лютим 2021 року, в той час як позовна заява подана в липні 2021 року. З огляду на наведене, докази надані позивачем на підтвердження усунення недоліків при поданні позовної заяви до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не можуть вважатися належними та допустимими доказами в розумінні приписів ЦПК України.

КП «ХВК» звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування посилається на те, що нормами чинного цивільного процесуального законодавства не передбачена форма платіжного доручення, яке має бути надане до суду на підтвердження сплати судового збору. В ухвалі судді від 19.07.2021 не зазначено обставин, які б свідчили про те, що зарахування судового збору за платіжним дорученням № 3495 від 18.02.2021 до спеціального фонду Державного бюджету України не відбулося або використовується повторно. В порушення вимог ч.2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі суду від 12.07.2021 перераховані лише недоліки позовної заяви КП «ХВК», однак не зазначено способу їх усунення: не зазначено реквізити для сплати судового збору. Такі реквізити були зазначені лише в ухвалі від 19.07.2021. Таке порушення норм процесуального права фактично стало перешкодою для належного виконання вимог ухвали Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2021 року та підставою для постановлення ухвали суду від 19.07.2021. Законодавство та підзаконні акти не містять застережень або заборон щодо оплати судового збору заздалегідь. Платіжне доручення, надане суду, відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті № 377/8976 від 29.03.2004, містить відомості про те, яка саме позовна заява оплачується судовим збором.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга КП «ХВУ» підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як убачається із матеріалів справи, 08.07.2021 КП «ХВК» звернулося до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою, у якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 15 695 грн 83 коп (а.с. 1-2). В позовній заяві КП «ХВК» просило також відстрочити оплати судового збору за подання цієї позовної заяви.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.07.2021 в задоволенні заяви КП «ХВК» про відстрочення оплати судового збору відмовлено. Позовна заява КП «ХВК» залишена без руху. Ухвала суду мотивована тим, що частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачає право суду, а не обов`язок відстрочити сплату судового збору. КП «ХВК» обґрунтовує неможливість сплати судового збору своїм майновим станом, але не надає доказів того, що розмір судового збору, який підприємство має сплатити, перевищує 5 % розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік. Важкий майновий стан, що зумовлює неможливість сплати судового збору, позивач обґрунтовує тим, що у КП «ХВК» наявна заборгованості з оплати праці, перед бюджетом та перед енергетичними підприємствами, тарифи на послуги водопостачання та водовідведення не відповідають дійсним витратам, наявні звернення до судів з великою кількістю позовних заяв і заяв про видачу судового наказу про стягнення заборгованості щорічно. Проте, на думку суду, зазначені обставини не є підставою для відстрочення оплати судового збору. Інші підстави позивачем не вказані. Тому суд дійшов висновку, що КП «ХВК» за подачу позовної заяви до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має сплатити 2270 грн судового збору, на підтвердження сплати яких позивач має надати відповідних документ (а.с. 6-7).

На виконання ухвали суду від 12 липня ня 2021 року КП «ХВК» подало суду заяву, у якій просило долучити до матеріалів справи № 635/5251/21 платіжне доручення № 3495 від 18.02.2021 на суму 2270 грн (а.с. 9-10). У платіжному дорученні № 3495 від 18 лютого 2021 року вказані такі реквізити отримувача сплачених коштів: «отримувач: ГУК Харків. обл. / Харків.Р/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0020429, призначення платежу судовий збір, за позовом КП «Харківводоканал», Харківський районний суд Харківської області (а.с. 10).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2021 року позовну заяву КП «ХВК» визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с. 12-13). Суд першої інстанції послався на те, що у платіжному дорученні, наданому позивачем на підтвердження усунення недоліків при поданні позовної заяви, в графі «призначення платежу» не зазначено до якого відповідача звертається позивач. Крім того, платіжне доручення датоване лютим 2021 року, в той час як позовна заява до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подана в липні 2021 року.

Згідно з частиною четвертою статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повертаючи позовну заяву КП «ХВК» як неподану, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі районного суду від 12 липня 2021 року, так як позивач надав квитанцію про сплату судового збору, яка датована до подачі позову у справі № 635/5251/21. При цьому з квитанції не вбачається, що судовий збір сплачений саме за подачу позовної заяви у справі № 635/5251/21, оскільки вона не містить відповідної інформації про реквізити справи (прізвища відповідача), тому є неналежним доказом сплати судового збору.

Вказаний висновок суду не відповідає вимогам закону.

Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 1 березня 2002 року).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Таким чином, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору та в якій справі це вчинено покладається на суд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20; у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі № 826/2429/18; від 20 лютого 2019 року у справі № 823/1940/18; від 25 січня 2021 року у справі №914/1131/20. Ця практика є незміною, що не перешкоджало суду послатися на таку практику і застосувати її.

Харківський апеляційний суд, приймаючи до уваги вимоги до позовної заяви, передбачені ЦПК України, дійшов висновку, що застосовані судом першої інстанції наслідки у вигляді визнання позовної заяви неподаної та повернення її заявнику є передчасними та такими, що обмежили право на доступу до суду і стали перешкодою для захисту прав позивача. Позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви та надав квитанцію про сплату судового збору. Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, не перевірив зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 2 червня 2021 року у справі № 752/16062/20 (провадження № 61 - 2554св21).

Тому колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу КП «ХВК» потрібно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції від 19.07.2021 - скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2021 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 січня 2022 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук