ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/260/22 Справа № 213/2074/21 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/2074/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року, яке ухвалено суддею Князєвою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 листопада 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» (надалі - ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працював в період часу з 05.07.2004 року по 16.11.2009 року водієм автотранспортних засобів ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром».

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, позивачем отримано хронічні професійні захворювання.

Висновками МСЕК у 2020 році позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності, із яких: 50% - вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ.

Позивач зазначив, що, у зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями, порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку із загальною слабкістю, втомою та болями.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 195 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 27 000,00 грн., без урахування податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» на користь держави судові витрати у розмірі 270,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

При цьому, зазначає, що судом не враховано Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача, в рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнуто 275 000 гривень за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності, та колегія суддів зазначила про те, що суди, задовольняючи позовні вимоги частково мають навести мотиви, що свідчать про безпідставність суми заявленого позивачем відшкодування, чого суд першої інстанції не зробив.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 05.07.2004 року по 16.11.2009 року водієм автотранспортних засобів ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром»; з 30.05.1991 року по 21.10.2003 року позивач працював водієм автотранспортних засобів та автослюсарем на ПрАТ «ІнГЗК» та з 18.11.2009 року по 04.09.2019 року працював водієм автотранспортних засобів на ТОВ "СВП"КРИВОРІЖДОРВИБУХПРОМ".

04.09.2019 року позивач звільнений за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 11.03.2020 року, протокол № 488, встановлено професійний характер захворювання ОСОБА_1 - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічим синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою I стадії, 1 ступеня. СН 0 ст. Ризик 2, у поєднанні з полірадикулонейропатією ( L5,S1,C6,C7), з вираженими статико-динамічими порушеннями хребта, стійким больовим м`язово-тонічним синдромам, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу дрібних суглобів з трофічними порушеннями.

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.05.2020 року, проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, встановленого Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини».

Відповідно до пункту 17 Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи водієм автотранспортних засобів автомобільної колони ТОВ «СВП Криворіждлорвибухпром» виконував перевезення компонентів емульсійних вибухових речовин автомобілем марки «БелАЗ» в умовах кар`єрів ПрАТ «Інгулецький ГЗК та ПАТ «Південний ГЗК». При цьому, внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, підпадав під дію загальної технологічної вібрації на робочому місці, з тих же причин підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно доповнення до інформаційної довідки про умови праці ОСОБА_1 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (№77/4.6-9вих20 від 27.01.2020 року): За період роботи на ПрАТ «ІнГЗК» водієм усіх марок дизельних автомашин по вивезенню гірничої маси з кар`єру, внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, підпадав під дію загальної технологічної вібрації на робочому місці, з тих же причин підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. За період роботи водієм автотранспортних засобів на ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, підпадав під дію загальної технологічної вібрації на робочому місці.

Відповідно до пункту 18 Акту причинами виникнення професійного захворювання визначено наступні факти: на робочому місці (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 2-5 дБ і складає 69 дБ вимог ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». На робочому місці (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» концентрація пилу фібро генної дії в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму концентрацію у 1,35 разів і складає 2,7 мг/м3, згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-технічні вимоги до повітря робочої зони». На робочому місці (ПрАТ «ІнГЗК») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 5-13 дБ і складає 120 дБ згідно вимог ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». На робочому місці (ПрАТ «ІнГЗК») концентрація пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму концентрацію в 2,2-2,6 разів і складає 5,2 мг./м3, згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-технічні вимоги до повітря робочої зони». На робочому місці (ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 5 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації».

При огляді МСЕК від 04 червня 2020 року, позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65 %, з яких: 15 % - ХОЗЛ, 50% - вібраційна хвороба, з 25 травня 2020 року по 1 червня 2021 року, а також встановлено 3 групу інвалідності, дата переогляду - 01.05.2021 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.05.2020 року, причиною професійних захворювань позивача є наступні факти: на робочому місці (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 2-5 дБ і складає 69 дБ вимог ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вбрації». На робочому місці (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» концентрація пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму концентрацію у 1,35 разів і складає 2,7 мг/м3, згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-технічні вимоги до повітря робочої зони». На робочому місці (ПрАТ «ІнГЗК») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 5-13 дБ і складає 120 дБ згідно вимог ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». На робочому місці (ПрАТ «ІнГЗК») концентрація пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму концентрацію в 2,2-2,6 разів і складає 5,2 мг./м3, згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-технічні вимоги до повітря робочої зони». На робочому місці (ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 5 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації».

Отже, роботодавцем, зокрема ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром», під час роботи позивача, допущено перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини роботодавця, у тому числі й ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, що в апеляційному порядку не оскаржується.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 27 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, відсоток втрати ним професійної працездатності, з визнанням людиною з інвалідністю третьої групи.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65% та визнаний людиною з інвалідністю ІІІ групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я у повному обсязі неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі № 210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (27 000,00 грн.) не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визнано людиною з інвалідністю ІІІ групи, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддіввважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 27 000,00 грн. до 60 000,00 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» на користь держави та збільшує цей розмірі з 270,00 грн. до 600,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 900,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (600,00 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Клопотання відповідача ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром», заявлене у відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , щодо скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки правом на апеляційне оскарження рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року відповідач ПрАТ «ПВП «Кривбасвибухпром» не скористався, а, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 27 000,00 гривень до 60 000 (шістдесяти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 270,00 гривень до 600 (шестисот) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: