ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/1073/21 Номер провадження 22-ц/814/282/22Головуючий у 1-й інстанції Романенко О.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивач - адвокат Яковенко О.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп»

на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2021 року, постановлену суддею Романенко О.О., повний текст ухвали складено - 04 листопада 2021 року

у справі за позовом СТОВ «Говтва» до ОСОБА_1 , ТзОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», треті особи: Решетилівська міська рада, Перша донецька міська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування права власності на нерухоме майно, визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2021 року СТОВ «Говтва», в інтересах якого діє адвокат Яковенко Олександр Васильович, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», треті особи: Решетилівська міська рада, Перша донецька міська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування права власності на нерухоме майно, визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 05.06.2012 року між Решетилівською районною державною адміністрацією та ТОВ «Мрія-Агро», правонаступником якого є СТОВ «Говтва», було укладено договір оренди землі б/п щодо передачі в оренду ТОВ «Мрія-Агро» земельної ділянки площею 6,8 га з кадастровим номером :00:001:0142 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір було укладено строком на 10 років та зареєстровано відповідно до вимог діючого на той час законодавства у відділі Держкомзему у Решетилівському районі, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 12.06.2012 року №02948. Проте, у 2019 році Решетилівська РДА повідомила СТОВ «Говтва», що до них надійшла заява про розірвання договору оренди землі від громадянина ОСОБА_1 у зв`язку з оформлення ним права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0142. На підставі цього договір від 05.06.2012 було достроково розірвано. Крім того, у подальшому, між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «СКП «Сількомунгосп», як орендарем, було укладено договір оренди землі №113 від 19.07.2019 року строком на 49 років 11 місяців, право оренди на підставі якого було зареєстровано за ТОВ «СКП «Сількомунгосп» 22.07.2019 року, що підтверджується інформаційною довідкою №282211716 від 01.11.2021 року. Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 не мав законних підстав для набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0142, тому до правоохоронних органів було подано відповідну заяву про вчинення злочину та у подальшому відкрито кримінальне провадження. Позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.02.2006 року, серія та номер ВСО №959555, видане державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори; припинити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0142, площею 6,8001 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнати недійсним договір оренди землі №113 від 19.07.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0142, площею 6,8001 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; припинити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право №32519675 від 22.07.2019 року щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0142, площею 6,8001 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Одночасно з пред`явленням позову представником позивача - адвокатом Яковенком О.В. подана заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом: накладення арешту на земельну ділянку площею 6,8001 га з кадастровим номером :00:001:0142 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.02.2006 року: заборонити ОСОБА_1 та Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» () укладати будь-які правочини відносно земельної ділянки площею 6,8001 га з кадастровим номером :00:001:0142 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.02.2006 року; заборонити вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки площею 6,8001 га з кадастровим номером :00:001:0142 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.02.2006 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2021 року заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Говтва» про забезпечення позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Говтва», в інтересах якого діє адвокат Яковенко Олександр Васильович, до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», треті особи: Решетилівська міська рада, Перша донецька міська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування права власності на нерухоме майно, визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки - задоволена.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 6,8001 га з кадастровим номером :00:001:0142 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.02.2006 року.

Заборонено ОСОБА_1 та Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» () укладати будь-які правочини відносно земельної ділянки площею 6,8001 га з кадастровим номером :00:001:0142 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.02.2006 року.

Заборонено вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки площею 6,8001 га з кадастровим номером :00:001:0142 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.02.2006 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у випадку розірвання, припинення договору оренди спірної земельної ділянки та укладення нового за участі іншої сторони орендаря або укладення договору суборенди спірної земельної ділянки, договору емфітевзису або іншого договору, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Враховуючи обсяг позовних вимог, суд визнав, що обрані позивачем види забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони вчиняти будь-які дії щодо укладення договорів та вчиненню реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки відповідають заявленим позовним вимогам, є співмірними та не перешкоджатимуть господарській діяльності юридичної особи.

В апеляційній скарзі ТОВ «СКП «Сількомунгосп», посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить її скасувати і направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у постанові Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі №643/16678/18 зроблено правовий висновок про те, що накладення арешту на майно не може бути співмірним заходом забезпечення позову за позовними вимогами немайнового характеру, які не підлягають примусовому виконанню, подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі 3638/20248/19. У даній справі позивачем заявлені немайнові позовні вимоги, у тому числі і про визнання договору оренди землі недійсним, у якому позивач не є стороною цього договору. Позивач не має ніякого відношення до спірної земельної ділянки, оскільки ніколи не був і не є її власником, тому є неналежним позивачем відносно вимог про скасування права власності на неї. Право користування спірною земельною ділянкою було припинено рішенням Решетилівської РДА, у позивача відсутні підстави для забезпечення позовних вимог. Судом одночасно застосовано декілька заходів забезпечення позову, що є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, суд необгрунтовано встановив наявність реальної загрози ефективному захисту порушених прав та інтересів позивача та ймовірність ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову при невжитті таких заходів, оскільки діями відповідачів взагалі не порушені будь-які права позивача, який не може мати у власності спірну ділянку у випадку задоволення позову саме власника, яким може бути спадкодавець або міська громада.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Яковенко О.В. просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду - залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу земельної ділянки площею 6,8001 га, кадастровий номер :00:001:0142.

05.06.2012 року між Решетилівською районною державною адміністрацією та ТОВ «Мрія-Агро», правонаступником якого є СТОВ «Говтва», було укладено договір оренди землі б/п щодо передачі в оренду ТОВ «Мрія-Агро» земельної ділянки площею 6,8 га з кадастровим номером :00:001:0142 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13-15).

Вказаний договір було укладено строком на 10 років та зареєстровано відповідно до вимог діючого на той час законодавства у відділі Держкомзему у Решетилівському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 12.06.2012 року №02948.

У 2019 році Решетилівська РДА повідомила СТОВ «Говтва», що до них надійшла заява про розірвання договору оренди землі від громадянина ОСОБА_1 у зв`язку з оформлення ним права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0142. На підставі цього договір від 05.06.2012 було достроково розірвано.

У подальшому між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ «СКП «Сількомунгосп», як орендарем, було укладено договір оренди землі №113 від 19.07.2019 року, право оренди на підставі якого було зареєстровано за ТОВ «СКП «Сількомунгосп» 22.07.2019 року (а.с. 28).

Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 не мав законних підстав для набуття права власності на земельну ділянку кадастровим номером :00:001:0142, тому до правоохоронних органів було подано заяву про вчинення злочину та відкрито кримінальне провадження (а.с. 21).

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вимог цивільного процесуального закону, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

По справі вбачається, що позивачем СТОВ «Говтва» пред`явлено позовпро визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування права власності на нерухоме майно, визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З договору оренди землі від 05.06.2012 року, укладеного між орендодавцем Решетилівською РДА та орендарем ТОВ «Мрія-Агро», правонаступником якого є СТОВ «Говтва», вбачається, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :00:001:0142, є не витребуваним паєм (а.с. 1315).

Ця земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 13.02.2002 року, серія І-ПЛ №049835, була передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Решетилівської РДА від 19.12.2001 року №569 (а.с. 20).

Зі свідоцтва про право на спадщини за заповітом від 22.02.2006 року, виданого на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої державної донецької державної нотаріальної контори Давиденко Р.Г. 03.06.2004 року по реєстру №28, вбачається, що спадкоємцем спадкового майна, яке складається із земельної ділянки розміром 6,8 га, розташованої на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, є ОСОБА_1 (а.с. 18).

Таким чином по справі вбачається, що позивачу СТОВ «Говтва» ніколи не належала спірна земельна ділянка на праві приватної власності, а орендодавець Решетилівська РДА на час укладення договору оренди землі від 05.06.2012 року була лише наділена правом передавати невитребувані паї в оренду, оскільки спірна земельна ділянка дійсно мала статус не витребуваного паю.

До 01.01.2019 р. повноваження передавати в оренду нерозподілені земельні ділянки/невитребувані паї за межами населених пунктів мали районні державні адміністраціїстрації.

Вказаний договір оренди, як вказує позивач у позові, був достроково розірваний Решетилівською РДА у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 права приватної власності на цю земельну ділянку. Таким чином, даний позов пред`явлено СТОВ «Говтва», який не є ні власником земельної ділянки, ні її користувачем (орендарем), отже, не зрозуміло у чому саме полягає порушення прав позивача.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що вказані позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, а тому у разі їх задоволення рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому суд першої інстанції помилково вважав, що не забезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами у цій справі.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.02.2021 року у справі № 755/5333/20.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається на підставі чого, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, мотивувальна частина ухвали суду не містить мотивів, з яких суд виходив, задовольняючи заяву, а посилання суду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у подальшому, а також те, щоу випадку розірвання, припинення договору оренди спірної земельної ділянки та укладення нового за участі іншої сторони орендаря або укладення договору суборенди спірної земельної ділянки, договору емфітевзису або іншого договору, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що обрані позивачем види забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони вчиняти будь-які дії щодо укладення договорів та вчиненню реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки відповідають заявленим позовним вимогам, є співмірними та не перешкоджатимуть, не є обгрунтованою та законною підставою для задоволення даної заяви, інших мотивів для задоволення заяви суд першої інстанції не навів.

При цьому, по справі вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» 19.07.2019 р. укладеного договір оренди землі №113 на строк 49 років 11 місяців з правом пролонгації, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про інше речове право №32519675 від 22.07.2019 року (а.с. 17), що вказує на те, що спірна земельна ділянка передана власником ОСОБА_1 у довгострокову оренду, а доводи позивача про його розірвання, припинення чи укладення нового за участі іншої сторони орендаря або укладення договору суборенди спірної земельної ділянки, договору емфітевзису або іншого договору є припущеннями позивача, які не грунтуються на належних та допустимих доказах, а посилання позивача про намір укласти 23.07.2021 року договір купівлі-продажу не впливає на права позивача, бо він не є стороною договору, а сам факт пред`явлення даного позову не дає законні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб, як просить позивач.

Крім цього, позивачем пред`явлена вимога про визнання договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «СКП «Сількомунгосп», недійсним, хоча позивач не є стороною цього договору, а накладений за ухвалою суду арешт на спірну земельну ділянку є втручанням у господарську діяльність ТОВ «СКП «Сількомунгосп».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 643/16678/18 вказано, що предметом позову в даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, а в разі задоволення позову рішення суду полягатиме в констатації факту їх недійсності. Таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а тому суди попередніх інстанцій помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосібускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в цій справі. Незастосування заходу забезпечення позову в цій справі шляхом накладення заборони вчинення будь-яких дій із відчуження та реалізації квартири, яка перебуває в іпотеці банку, не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову про визнання договорів недійсними, окрім того такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 зроблено правовий висновок про те, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі №372/333/20 зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У даній справі забезпеченням позову можуть бути порушені права відповідача ОСОБА_1 , як власника спірної земельної ділянки, так і орендаря ТОВ «СКП «Сількомунгосп».

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність законних та обгрунтованих підстав для задоволення заяви, належним чином не мотивував ухвалу, тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки по справі не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у подальшому.

Згідно ст. 374 ч.1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ч.1 п. 3, 4 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 3, 4, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд складі колегії суддів судової палати з розгляду у цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» - задовольнити.

Ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2021 року- скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Говтва», в інтересах якого діє адвокат Яковенко Олександр Васильович, про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов