Ухвала

31 січня 2022 року

м. Київ

справа № 761/1718/21

провадження № 61-1188ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2010 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 126/07В в розмірі 22 829 678,31 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - належну іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Позов ПАТ «ВТБ Банк» мотивовано тим, що 25 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 126/07В, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 5 000 000 доларів США під 13 % річних з кінцевим терміном повернення до 24 грудня 2010 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 грудня 2007 року банк та ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки № 126/07В-12, предметом якого є вищезгадана квартира. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором в нього утворилася заборгованість перед банком в розмірі 22 829 678,31 грн, з яких: 21 493 381,85 грн (еквівалент 2 714 084,99 доларів США) - тіло кредиту та проценти, 1 336 296,46 грн - штрафні санкції.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість в розмірі 22 829 678,31 грн, а також - судовий збір в сумі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. Звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 126/07В.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року залишено без змін.

17 січня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2010 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, а саме зазначити: звернути стягнення на майно відповідача ОСОБА_1 шляхом реалізації предмета іпотеки згідно з іпотечним договором від 25 грудня 2007 року № 126/07В-12, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» (правонаступник - Акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_1 , та посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О. В. за реєстровим номером 10207, - на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення основного грошового зобов`язання позичальника ОСОБА_2 в розмірі 22 829 678,31 грн.

Також ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2010 року, посилаючись на те, що вона не отримувала оскаржувані судові рішення та не брала особисто участі в судових засіданнях, оскільки була впевнена, що, будучи лише майновим поручителем, несе відповідальність перед банком за невиконання позичальником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. В листопаді 2021 року було накладено арешт на її банківські рахунки, а тому з метою з`ясування причини блокування рахунків вона звернулася до виконавчої служби. У грудні 2021 року вона отримала від виконавця копії документів виконавчого провадження № 41176175, зі змісту яких дізналася, що, крім звернення стягнення на предмет іпотеки, з неї також стягнуто основну заборгованість за кредитним договором. Після ознайомлення 16 грудня 2021 року у приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва з матеріалами цивільної справи, в якій були ухвалені оскаржувані судові рішення, їй стало відомо про те, що в судах попередніх інстанції її інтереси представляла особа на підставі довіреності, яку вона не підписувала. Зазначені події стали причинами, що унеможливили своєчасне подання нею касаційної скарги.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підпунктами 13, 14 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 325 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Відповідно до статті 319 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Частинами другою, третьою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статі 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Передбачений статтею 394 ЦПК України строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за винятком випадків неповідомлення особи про розгляд справи та виникнення обставин непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за рамки та екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Касаційна скарга заявника не містить посилань на наявність обставин непереборної сили, що зумовили пропуск строку на касаційне оскарження.

Доводи клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження, внаслідок неповідомлення її судами попередніх інстанцій про розгляд справи, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з частиною п`ятою статті 76 ЦПК України 2004 року вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що як в місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції участь у справі брав представник відповідача, при цьому апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року була подана саме ОСОБА_1 .

Аргументи заявника про те, що в судах попередніх інстанції її інтереси представляла особа на підставі довіреності, яку вона не підписувала, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання заявника на те, що лише у грудні 2021 року вона дізналася про наявність оскаржуваних судових рішень та їх зміст, зокрема, що, крім звернення стягнення на предмет іпотеки, з неї також стягнуто основну заборгованість за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень 17 травня 2017 року ОСОБА_1 зверталася до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про роз`яснення рішення цього суду від 17 вересня 2010 року, в якій просила роз`яснити: яким чином з неї як майнового поручителя стягнута кредитна заборгованість - виключно шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки чи таке стягнення має альтернативний характер і можливе за рахунок усього майна іпотекодавця та чи обмежена її відповідальність перед ПАТ «ВТБ Банк» лише предметом іпотеки. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2017 року (https://reestr.court.gov.ua/Review/68234900) в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення цього суду від 17 вересня 2010 року відмовлено.

Отже, принаймні з травня 2017 року ОСОБА_1 було відомо про існування оскаржуваних судових рішень, копії яких було додано до вищезгаданої заяви, однак лише 17 січня 2022 року заявник оскаржила рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2010 року в касаційному порядку.

З огляду на викладене зазначені у клопотанні обставини не можна вважати надзвичайними чи невідворотними подіями, що унеможливили подання касаційної скарги, оскільки вони не пояснюють неможливості реалізації заявником протягом тривалого часу свого права на касаційне оскарження рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти всі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження обставини не є поважними причинами пропуску цього строку та не дають підстав для висновку про існування передбачених пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України обставин для поновлення строку на касаційне оскарження.

Оскільки касаційна скарга заявника та її клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження подані після спливу одного року з дня набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2010 року та не містять належним чином підтверджених і обґрунтованих доводів про пропуск цього строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили або про неповідомлення її судом про розгляд справи (обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України), то в задоволенні клопотання і у відкритті касаційного провадження в цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2010 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко