Номер провадження: 22-ц/813/4015/22
Номер справи місцевого суду: 496/4468/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 496/4468/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/4015/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Маяківський навчально-виховний комплекс "Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - заклад дошкільної освіти" Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маяківського навчально-виховного комплексу "Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти" Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, про визнання незаконними рішення керівника закладу освіти про відмову у прийнятті на роботу вчителя загальноосвітнього закладу середньої освіти, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Галич О.П. о 16 годині 33 хвилині 24 червня 2021 року, повний текст рішення складений 02 липня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати незаконним рішення в.о. директора Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ст.-ЗДО» ОСОБА_3 про відмову ОСОБА_1 у прийомі на роботу на посаду вчителя фізики та інформатики Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО»; 2) зобов`язати в.о. директора Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ст.-ЗДО» ОСОБА_3 призначити ОСОБА_1 на посаду вчителя фізики та інформатики Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО»; 3) стягнути з в.о. директора Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ст.-ЗДО» ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі - 14 000,00 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вона здобула вищу педагогічну освіту за спеціальністю вчитель фізики та математики у 1999 році. Працювала в Маяківському ЗЗСО І-ІІІ ступенів за спеціальністю вчитель фізики та інформатики з 2008 року. З 2010 року працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Маяківської загальноосвітньої школи I- III ступенів Біляївського району Одеської області, а з 01.09.2018 року по 15.10.2019 року - вчителем фізики й інформатики даного закладу. За результатами рішень атестаційної комісії Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів від 21.03.2019 року та управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради від 10.04.2019 року підтвердила кваліфікаційну категорію - «спеціаліст вищої категорії» та педагогічне звання - «старший вчитель». За досягнуті успіхи та відповідальне ставлення до роботи неодноразово була нагороджена грамотами, подяками від управління освіти Біляївської райдержадміністрації, органів місцевого самоврядування, департаменту освіти Одеської держадміністрації, Одеської обласної ради, «Інституту модернізації змісту освіти» при Львівському національному університеті ім. І. Франка. Щороку її учні займають призові місця на районних олімпіадах з фізики та інформатики, на предметних конкурсах. Позивачка є головою методичного об`єднання вчителів інформатики в громаді та координатором міжнародних предметних конкурсів з фізики, математики та інформатики. Користується повагою й авторитетом серед колег, учнів та батьків.

06.08.2019 року під час основної відпустки позивачку (за повідомленням по телефону) та усіх інших учителів терміново зібрали у школі на нараду, не попередивши про порядок денний. На вказаній нараді голова села Маяки - ОСОБА_4 доповів, що рішенням сесії Маяківської сільської ради від 01.08.2019 року ліквідовано Маяківський ЗЗСО І-ІІІ ступенів та створено НВК «ЗЗСО І-ІІІ ст.-ЗДО» і попередив про те, що 07.10.2019 року усі працівники будуть звільнені згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України - у зв`язку з ліквідацією Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Про ліквідацію школи позивачка почула вперше зі слів голови Маяківської сільської ради ОСОБА_4 .. Від директора закладу, голови профспілки працівників закладу про можливу ліквідацію школи позивачка не отримувала жодної інформації. Тому, офіційне оголошення вказаного рішення викликало у позивачки недовіру щодо законності його прийняття без проведення попереднього обговорення з педагогічним колективом та узгодження із профспілковим комітетом школи та територіальною громадою, причому в термін, коли через місяць розпочинається освітній процес. На зборах 06.08.2019 року голова Маяківської сільської ради ОСОБА_4 вказав на те, що усі вчителі та технічний персонал повинні написати заяви на звільнення за згодою сторін та на зарахування до НВК з 01.09.2019 року. Крім того, ОСОБА_4 привселюдно завірив педагогічний колектив про те, що всі вчителі ліквідованого закладу будуть працевлаштовані. Більше того, він оголосив, що додатково будуть введені 12 ставок працівників НВК.

Обіцянки голови сільської ради залишились не виконаними і позивачка не була працевлаштована у новоствореному закладі освіти відповідно до трудового законодавства без поважних причин, зважаючи і на той факт, що станом на 15.10.2019 року не всі посади були укомплектовані.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно зі статтею 49-4 КЗпП та статтею 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» роботодавець не пізніше як за 3 місяці до намічуваних звільнень з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації повинен надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо заходів по звільненню працівників та провести з ними консультації, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Позивачка не погодилася писати незаконну заяву на звільнення за згодою сторін. 29.08.2019 року вона написала заяву про надання згоди про її зарахування на посаду вчителя фізики й інформатики до ОСОБА_5 директора НВК ОСОБА_3 відмовився реєструвати таку заяву. Із вказаною заявою позивачка ознайомила в. о. начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради ОСОБА_6 , яка також не змогла надати аргументовану відповідь щодо неправомірного рішення ОСОБА_3 .. Вказану заяву позивачка залишила для реєстрації та підготовки відповіді особисто голові ліквідаційної комісії ОСОБА_6 ..

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КЗпП України, працівник може працювати одночасно на кількох підприємствах, в установах, організаціях, зважаючи на факт існування одночасно двох закладів освіти Маяківської сільської ради. Одне з них (те, куди працівник працевлаштувався спочатку) буде основним місцем роботи, а на іншому підприємстві - працівник буде працювати за сумісництвом. Від форми працевлаштування не залежить вид трудового договору за іншими ознаками. Тобто, трудовий договір за сумісництвом може бути як строковим, так і безстроковим, укладеним у письмовій або в усній формі.

29.08.2019 року в приміщенні Маяківського ЗЗСО І-III ступенів проходило засідання тарифікаційної комісії, де вирішувалося питання щодо розподілу годин на 2019-2020 навчальний рік. На попередній тарифікації, перед черговою відпусткою у 2019 році, позивачці дирекцією Маяківського ЗЗСО I-III ступенів було гарантовано навантаження - 7 годин фізики та 23 години інформатики. Позивачка прийшла на засідання тарифікаційної комісії, але ОСОБА_3 вказав їй покинути приміщення кабінету де проходило засідання, підкресливши, що остання не є працівником Маяківського НВК.

Відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти від 15.04.1993 № 102 (зі змінами) тарифікаційні списки встановленої форми затверджуються за погодженням із профспілковим комітетом не пізніше 5 вересня і подаються вищестоящому органу управління; у тарифікаційному списку вказуються всі працівники школи, ставки заробітної плати і посадові оклади, які залежать від освіти, категорії та тарифного розряду.

Після проведення тарифікації на 2019-2020 навчальний рік залишилося вакантними 7 годин фізики та 17 годин інформатики. Оголошення про вакансію вчителя фізики та інформатики Маяківський НВК виставив на офіційному сайті «Вакансії» у Фейсбуці. 08.09.2019 року позивачка подала електронну заяву про прийняття її на роботу на вакантну посаду. В електронному вигляді позивачка отримала відповідь, що її заявка на прийом на роботу відправлена та роботодавець Маяківський НВК Маяківської сільської ради зв`яжеться з позивачкою у випадку подальших дій. Але ніяких дій роботодавцем після прийняття електронної заяви про прийом позивачки на роботу на вакантну посаду не здійснено. Вказані заявки та відповіді занесені останньою на карту пам`яті належного їй телефонного пристрою Samsung Galaxy S7, картка телефону НОМЕР_1 .

09.09.2019 року позивачка повторно подала вже письмову заяву про зарахування її вчителем фізики та інформатики на вакансію. Вказану заяву ОСОБА_3 спочатку відмовився реєструвати, а пізніше зареєстрував її, не повідомивши реєстраційний номер та дату реєстрації та підготовив відповідь, якою відмовив позивачці у прийомі на посаду вчителя фізики та інформатики Маяківського НВК за формальними ознаками, аргументуючи тим, що позивачка не надала повний пакет документів. Необхідний для прийому на роботу на посаду вчителя фізики та інформатики пакет документів, вказаний у відповіді ОСОБА_3 за вих. №13 від 17.09.2019 року, відповідно до трудового законодавства позивачкою було надано раніше, а саме - з 2008 року особова справа позивачки знаходилися разом із особовими справами всіх працівників школи, яких прийняли до НВК від 01.09.2019 року без повторного надання повного пакету документів. Повторне надання копій документів для прийому на роботу по суті в один і той же заклад освіти, розміщений на одній і тій же території за єдиною фактичною адресою, з єдиною матеріально-технічною базою та єдиним потенціалом педагогічних працівників, який відрізняється тільки зміною назви закладу не є підставою для відмови у працевлаштуванні. Тому, відмова позивачці у працевлаштуванні до Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО» є необґрунтованою та незаконною.

З 01.09.2019 року по 15.10.2019 року позивачка працювала під керівництвом в. о. начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту ОСОБА_6 , який одночасно є - головою ліквідаційної комісії Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ст. Позивачка добросовісно виконувала доручення, вказівки ОСОБА_6 (підготувала проект наказу та розробила Положення про проведення районного конкурсу «Вчитель року 2020», критерії оцінювання, сценарій свята, презентацію до свята і сподівалась, що після ліквідації Маяківського ЗЗСО остання на законних підставах буде працевлаштована у Маяківському НВК.

Разом з тим, 15.10. 2019 року позивачку було звільнено з посади вчителя фізики та інформатики у зв`язку з ліквідацією Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Остання знову звернулась до в.о. директора НВК ОСОБА_3 і написала чергову заяву на зарахування вчителем фізики та інформатики. На що він відповів, що вакансія вчителя фізики та інформатики у закладі відсутня.

На посаду вчителя інформатики прийняли іншу людину з 16.10.2019 року, яка взагалі немає педагогічної освіти. Тобто, на вакантну посаду вчителя інформатики, заявку на заміщення якої позивачка подавала в електронному вигляді 08.09.2019 року, у письмовому вигляді 29.08.2019 року, 09.09.2019 року, 15.10.2019 року - прийнято людину, без належної освіти.

До штату працівників Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО», незважаючи на письмову згоду про зарахування позивачки до закладу, яка була подана раніше заяви на заміщення вакантної посади, позивачка зарахована не була.

Вказані рішення прийняті ОСОБА_3 в порушення Закону України «Про освіту» п. 1 ст. 40, ч. 2 ст. 40 , ч. 1ст. 42, ст. 49-2, ст. 49-4 КЗпП України. Так ч. 1 ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Міністерство соціальної політики України своїм листом від 21.05.2012 р. № 80/06/187-12 "Про переважне право на залишення на роботі" зробило висновок, яким необхідно керуватися роботодавцю під час застосування ст. 42 Кодексу, відповідно до якого при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, а також роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, в процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Позивачка вважає, що неприйняття її на роботу є помстою в.о. директора НВК ОСОБА_3 за те, що вона не написала заяву як усі вчителі про звільнення за згодою сторін (ст. 36 КЗпП України), оскільки він знав, що позивачка хоче працювати у цьому закладі, де пропрацювала добросовісно 11 років, без дисциплінарних стягнень та будь-яких зауважень з боку дирекції, вищестоящих інстанцій щодо надання належної якості освіти учням школи. Всі вчителі школи написали заяви про звільнення за згодою сторін, у відповідності до ст. 36 КЗпП України 31.08.2019 року в суботу, в неробочий день, а 01.09.2019 року (в неділю) написали заяви про зарахування до НВК, знову ж таки порушуючи трудове законодавство. Звільнення з роботи та прийом на роботу працівників здійснюється у робочі дні.

Відповідно до трудового законодавства при ліквідації закладу всі працівники звільняються автоматично одним наказом і мають право на виплату вихідної матеріальної допомоги у розмірі не менше середньомісячного заробітку працівника (ст. 44 КЗпП). Відповідно до Закону 29.08.2019 року позивачка написала заяву про згоду працювати у Маяківському НВК. На вказану заяву, письмову відповідь не отримала.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Відповідно до ст.22 КЗпП України, забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.04/15/р. №6-40цс15, від 01.07.15 р. № 6-491 цс 15 та від 09.12д15)р. № 6-2123цс 15, а також в рішенні Тернопільського районного суду від 08.01.2019 року у справі №79211066. У правовій позиції ВСУ по справі № 6-40цс 15 зазначено, що частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. При запланованому вивільненні працівника роботодавець повинен попереджати останнього не пізніше ніж за два місяці і одночасно з попередженням запропонувати іншу роботу, а також врахувати переважне право працівника на залишення на роботі. Таким чином, звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно з пунктом 33 Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 01.12.1997 року при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, суд виходить з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи - інша наявна робота. Трудовий договір може бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Як зазначено вище, позивачкою подано на ім`я в.о. директора Маяківського НВК ОСОБА_3 чотири заяви: - в електронному вигляді 08.09.2019року; - у письмовому вигляді 29.08.2019 року, 09.09.2019 року та 15.10.2019 року, де вона вказує на згоду щодо призначення її на посаду вчителя НВК.

Про незаконність та протиправність оспорюваних рішень в.о. директора Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ст.- ЗДО» ОСОБА_3 про відмову позивачу у працевлаштуванні на посаду вчителя закладу освіти свідчить практика Верховного Суду України щодо розгляду трудових спорів. Як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Законодавством не встановлено форму й порядок попередження працівників про наступне вивільнення. Попередження має бути зроблено в такий спосіб, щоб у разі виникнення конфліктної ситуації роботодавець міг документально підтвердити факт попередження працівника не пізніше ніж за два місяці до звільнення. З офіційним попередженням про ліквідацію школи та звільнення з роботи на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України, позивач була ознайомлена 13.08.2019 року на зборах педагогічного колективу. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду з вказаним позовом (Т. 1, а. с. 1 - 13).

2.2 Позиція інших учасників в суді першої інстанції

Представник управління молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому пояснив, що позивачка не надавала та не залишала заяву «про зарахування на посаду вчителя фізики та інформатики до Маяківського НВК» від 29.08.2019 р. для реєстрації та підготовки відповіді голові ліквідаційної комісії ЗЗСО І-ІІІ ступенів ОСОБА_6 Крім того, це підтверджується зверненням ОСОБА_1 від 24.10.2019 року. Така заява не може бути подана та зареєстрована закладом, який ліквідувався та не має права приймати на роботу у новостворену юридичну особу Маяківський НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області. ОСОБА_3 звільнений з посади директора Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів 06.08.2019 року, тому позивачка не могла звертатися до нього з будь-якими заявами на звільнення (Т. 1, а. с. 77 - 96).

Представник Маяківського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що Маяківський НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області є новоствореною юридичною особою, про що 05.08.2019 року зроблено запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 09.09.2019 року позивачка звернулася до адміністрації відповідача із заявою та проханням зарахувати її на посаду вчителя фізики та інформатики. Листом від 17.09.2019 року позивачці було відмовлено у зв`язку з поданням неповного пакету документів. 15.10.2019 року позивачка звернулася із заявою до відповідача з проханням зарахувати її на посаду вчителя фізики та інформатики. Листом від 16.10.2019 року позивачці повідомлено, що на час подачі заяви вакантні місця вчителя фізики та інформатики відсутні, тому вимушені відмовити у прийнятті на роботу. Інших заяв про зарахування на роботу від позивачки на адресу відповідача не надходило. Крім того, позивачка не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов`язаний укласти трудовий договір. Позивачка не належить до категорії осіб, визначеної у ст. 14 Закону України «Про зайнятість населення», які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню. Навіть наявність вільної посади у штатному розписі на час звернення із заявою про прийняття на роботу не є підставою для зобов`язання роботодавця укласти трудовий договір (Т. 1, а. с. 97 - 140).

2.3 Позиція позивачки щодо доводів відзиву відповідача на позов

Представником позивачки була надана відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відзив відповідача не підлягає задоволенню, а позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними. Пояснив, що позивачка не погодилася писати заяву на звільнення за згодою сторін, тому 29.08.2019 року написала заяву про надання згоди про зарахування на посаду вчителя фізики та інформатики Маяківського НВК. До 01.09.2019 року позивачка працювала в приміщенні новоствореного учбового закладу на посаді вчителя фізики та інформатики Маяківського ЗЗСО І-ІІ ступенів. Відповідно до заяви від 29.08.2019 року позивачка не призначена на посаду та не тарифікована. З 01.09.2019 року по 15.10.2019 року працювала під керівництвом в.о. начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту ОСОБА_6 , а разом з тим - голови ліквідаційної комісії Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Після проведення тарифікації на 2019-2020 навчальний рік залишилося вакантними 7 годин фізики та 17 годин інформатики, про що було зроблено оголошення на офіційному сайті у Фейсбуці у розділі «вакансії». 08.09.2019 року позивачка подала електронну заяву про прийняття на роботу та отримала відповідь, що заява буде розглянута. Однак, жодних відповідей не надходило. 09.09.2019 року позивачка подала письмову заяву, але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю повного пакету документів. 15.10.2019 року позивачку було звільнено з посади вчителя фізики та інформатики у зв`язку з ліквідацією Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Позивачкою було подано ще одну заяву про зарахування на посаду, але в.о. директора НВК ОСОБА_3 повідомив, що вільних вакансій немає, оскільки на роботу прийняли іншу людину (Т. 1, а. с. 144 - 161).

2.4. Позиція відповідача на відповідь на відзив

Представником Маяківського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області Тарасенко О.Ю. надано заперечення на відповідь на відзив, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, пояснила, що предметом позовних вимог є - визнання незаконним рішення в.о. директора Маяківського НВ «ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО» ОСОБА_3 про відмову ОСОБА_1 у прийомі на роботу на посаду вчителя фізики та інформатики, а не звільнення позивачки у зв`язку з ліквідацією підприємства. У зв`язку з чим, доводи позивачки про порушення відповідачем норм КЗпП України є безпідставними. Позивачка не оскаржувала своє звільнення у зв`язку з ліквідацією Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Крім того, позивачка не входить до категорії осіб, яким за законодавством гарантується обов`язкове працевлаштування при повній ліквідації підприємства. Окрім іншого, відповідач не отримував інших заяв від позивачки з проханням зарахувати її на посаду вчителя фізики та інформатики, крім 09.09.2019 року та 15.10.2019 року (Т. 1, а. с. 163 - 166).

2.5 Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року у задоволені вищевказаного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відбулася повна ліквідація юридичної особи - Маяківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області та створено новий навчальний заклад.

Оскільки попередження про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією навчального закладу ОСОБА_1 отримала (оголошення на зборах головою Маяківської сільської ради ОСОБА_4 ) - 06.08.2019 року, а її звільнення відбулося - 15.10.2019 року, тобто після закінчення двомісячного строку з моменту її попередження, суд дійшов висновку про дотримання процедури звільнення. ОСОБА_1 була звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідно до вимог законодавства України про працю. Зі змісту заяви про зарахування позивачки на посаду вчителя фізики та інформатики Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів- ЗДО» вбачається, що нею до заяви не додані необхідні документи для зарахування її на відповідну посаду (Т. 2, а. с. 49 - 64).

2.6 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , діючий від імені ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вищевказаних позовних вимог.

2.7 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції не прийняв до уваги правову позицію Вищого адміністративного суду України від 10.11.2016 р., Верховного суду від 04.03.2019 року про те, що у даному випадку фактично відбулась реорганізація установи, а не ліквідація; 2) з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації. Але відповідач не тільки не запропонував позивачці роботу, а й відмовив їй у працевлаштуванні в реорганізованій установі (Т. 2, а. с. 68 - 75).

2.8 Узагальнені доводи відповідачів в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління освіти, молоді, спорту, культури і туризму Маяківської сільської ради просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Рішення суду залишити без змін (Т. 2, а. с. 114 - 117).

У відзиві на апеляційну скаргу директор Маяківського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Рішення суду залишити без змін (Т. 2, а. с. 119 - 121)

2.9 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.08.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 96).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року (Т. 2, а. с. 104).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.09.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено розгляд справи (Т. 2, а. с. 105).

18.10.2021 року від Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 2, а. с. 114 - 117).

20.10.2021 року від Маяківського навчально-виховного комплексу "Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - заклад дошкільної освіти" Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області надійшов відзив на апеляційну скраду (Т. 2, а. с. 119 - 121).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року витребувано з Маяківського навчально-виховного комплексу "Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - заклад дошкільної освіти" Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області: - відомості щодо наявності вакантних посад вчителя фізики та вчителя інформатики станом на 15 жовтня 2019 року; - відомості щодо ознайомлення/отримання ОСОБА_1 копією(ію) наказу про звільнення від 15.10.2019 року та трудової книжки (Т. 2, а. с. 138 - 142).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. Позивачкою було наголошено, що остання оскаржує саме відмову у прийнятті на роботу в новоствореній організації.

У судовому засіданні Гончаров В.М. , діючий від імені Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 працювала з 01.09.2018 р. по 15.10.2019 р. на посаді вчителя фізики та інформатики в Маяківському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області, що підтверджується копією трудової книжки, серії НОМЕР_2 . Звільнена у зв`язку з ліквідацією Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (Т.1, а. с. 15 - 16).

ОСОБА_1 має кваліфікаційну категорію - «спеціаліст вищої категорії», постійно підвищує кваліфікацію, володіє науково-теоретичними основами викладання предмету, досягає високої результативності у роботі завдяки самоосвіті, підвищує фаховий рівень, активно бере участь у методичній роботі, є членом районної творчої групи вчителів інформатики, що підтверджується атестаційними листами (Т. 1, а.с. 17 - 21).

Позивачка була нагороджена грамотами та подяками за сумлінну працю, вагомий особистий внесок у навчання і виховання підростаючого покоління, високий професіоналізм, за самовіддану педагогічну працю (Т. 1, а. с. 22 - 25).

На підставі рішення № 34/3 від 01.08.2019 року 34 (позачергової) сесії VII скликання було припинено діяльність шляхом ліквідації юридичної особи - Маяківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області (Т. 1, а. с. 33).

На підставі рішення № 34/2 від 01.08.2019 року 34 (позачергової) сесії VII скликання було створено Маяківський навчально-виховний комплекс «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області (Т.1, а. с. 34 - 35).

Відповідно до штатного розпису Маяквської НВК станом на вересень-грудень 2019 р. визначено адміністративно-педагогічний персонал та технічно-обслуговуючий персонал (Т.1, а. с. 36).

09.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою на ім`я в.о. директора Маяківського НВК «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_3 про зарахувати її на посаду вчителя фізики та інформатики Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО» (Т.1, а. с. 26).

17.09.2019 р. за вих. №13 було надано відповідь ОСОБА_1 директора Маяківського навчально-виховного компексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - заклад дошкільної освіти» Біляївського району Одеської області ОСОБА_3 в якій зазначено, що у зв`язку з відсутністю пакету документів та некоректно і незмістовно написаній заяві, вимушений відмовити у працевлаштуванні (Т.1, а. с. 28).

Наказом № 158 від 15.10.2019 року голови ліквідаційної комісії Маяківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області ОСОБА_6 було звільнено ОСОБА_1 з посади вчителя та інформатики у зв`язку з ліквідацією вказаного закладу, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (Т.1, а. с. 30, Т. 2, а. с. 155).

15.10.2019 року ОСОБА_1 було надано заяву на ім`я в.о. директора Маяківського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Біляївського району Одеської області ОСОБА_3 про зарахування її на посаду вчителя фізики та інформатики Маяківського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів-ЗДО» (Т. 1, а. с. 67).

Трудову книжку ОСОБА_1 отримала 15.10.2019 року, що підтверджується книгою обліку руху трудових книжок Маяківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (Т. 2, а. с. 158 - 159).

16.10.2019 року В.о. директора Маяківського НВК ОСОБА_3 було надано відповідь за вих. №29 на заяву ОСОБА_1 про відмову у прийнятті на роботу ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю вакантних місць (Т.1, а. с. 68).

Станом на 15.10.2019 року в Маяківському навчально-виховному комплексі «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Біляївського району Одеської області були відсутні вакантні посади вчителя фізики та вчителя інформатики. Станом на 01.09.2019 року в закладі залишились вакантні години (не повна ставка) вчителя інформатики з тижневим навантаженням 16 годин. 11.10.2019 року видано наказ №111-к «Про прийняття на посаду вчителя інформатики ОСОБА_8 » з тижневим навантаженням 16 годин (Т. 2, а. с. 151).

Між сторонами виникли трудові правовідносини щодо прийняття на роботу.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як з`ясовано судом апеляційної інстанції під час перегляду рішення суду ОСОБА_1 оскаржує відмову у її прийнятті на роботу від 16.10.2019 року до Маяківського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, яка була оформлена відповідним листом.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване рішення не відповідає правовим висновкам, викладеним у позиціях Вищого адміністративного суду України від 10.11.2016 р. та Верховного Суду від 04.03.2019 р., колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на різні фактичні обставини справ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності тощо.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Стаття 22 КЗпП України передбачає наявність двох окремих складів правопорушень трудового законодавства при відмові у прийнятті на роботу, а саме: необґрунтована відмова у прийнятті на роботу і відмова у прийнятті на роботу за ознаками дискримінації особи у випадках, як прямо передбачених частиною другою статті 22 КЗпП України, так і в інших нормах трудового права.

Відповідно до положень статті 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає за законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на 15.10.2019 року в Маяківському навчально-виховному комплексі «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів - заклад дошкільної освіти» Біляївського району Одеської області були відсутні вакантні посади вчителя фізики та вчителя інформатики. Станом на 01.09.2019 року в закладі залишились вакантні години (не повна ставка) вчителя інформатики з тижневим навантаженням 16 годин. 11.10.2019 року видано наказ №111-к «Про прийняття на посаду вчителя інформатики ОСОБА_8 », з тижневим навантаженням 16 годин.

Отже, апеляційним судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою 15.10.2019 року про прийняття на роботу до Маяківського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів-заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, вакантні посади вчителя фізики та інформатики були відсутні.

ОСОБА_1 не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов`язаний був укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, яких в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію, тощо).

Щодо посилань апелянта на те, що на посаду вчителя фізики та інформатики було прийнято людину, без належної освіти, колегія суддів відхиляє.

Перелік обов`язку роботодавця укласти трудовий договір з працівником за правилами КЗпП України є вичерпним і такого обов`язку відповідач не порушував. Із дискримінаційною ознакою відмова у прийнятті на роботу ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведена, а отже не пов`язана.

Установивши обставини, що рішення про відмову у прийнятті на роботу позивачки прийнято відповідачем в межах компетенції та відповідно до положень трудового законодавства, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові, а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення описується тільки правомірність звільнення та створення нового закладу, а не правомірність/неправомірність відмови у прийнятті на роботу. Суд першої інстанції взагалі не надав оцінку правомірності та обґрунтованості відмови у прийнятті на посаду вчителя.

Встановлено, що правовою підставою позову є - норми статті 22 КЗпП України, а не статті 40 КЗпП України.

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зміст рішення суду не в повній мірі відповідає заявленим позовним вимогам, а тому прийняте рішення підлягає скасуванню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").

Не з`ясувавши відповідних обставин та не дослідивши пов`язані з ними докази, суд першої інстанції допустився порушення норм процесуального права, а саме - норм ЦПК України щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позовних вимог ОСОБА_1 ..

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є доведеними частково тільки щодо необхідності скасування рішення суду першої інстанції, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного мотивування його висновків, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуваннюз ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , за вищевказаним обґрунтуванням.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Маяківської НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів - заклад дошкільної освіти» Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, в особі в.о. директора ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, про визнання незаконним рішення керівника закладу освіти про відмову у прийнятті на роботу вчителя загальноосвітнього закладу середньої освіти - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе