ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/201/22 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Полікарпової О.М.

суддів: Воронцової Л.П.

Чорної Т.Г.

секретар Савицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Шестакової Я.В. від 16.11.2021 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Суворовської районної в м. Херсоні ради про виселення,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило виселити ОСОБА_1 , її неповнолітню дитину ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають з нею в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , із зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації.

В обґрунтування вимог позивач вказує на те, що 02.12.2016 р. АТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 29,40 кв.м за вказаною адресою на підставі застереження, яке міститься у договорі іпотеки від 26.01.2007 р. Після набуття права власності на зазначену квартиру Банк намагається отримати доступ до житла, однак перешкодою йому, як власнику стала реєстрація та проживання в ньому відповідачів, які підлягають виселенню з цієї квартири без надання іншого житла.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, яким задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що власником вказаної квартири є АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачкою оспорювалося право власності Банку на дану квартиру, однак постановою Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі №766/7630/18 рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09.07.2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 13.05.2020 р. в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних досліджень» Рилєєва О.О. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вважає, що оскільки позичальник втратив право власності на квартиру, то й втратив і право на користування нею, а тому вимога нового власника про виселення є законною та обґрунтованою.

Крім того зауважив, що судом було проігноровано положення ч.2 ст.109 ЖК, відповідно до якої саме на суд покладено обов`язок визначити та вказати у рішенні інше постійне жиле приміщення, яке має бути надане відповідачам. Також суд не з`ясував, до чиєї компетенції належить надання житла у разі виселення осіб при втраті ними права власності на житло. На думку апелянта, такі повноваження делеговані державою виконавчому комітету міських рад (ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Правовідносини щодо виселення осіб з житлових приміщень регулюються нормами Цивільного та Житлового кодексів.

За положеннями житлового законодавства виселення осіб в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення відбувається при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК).

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 1322 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 1322 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Згідно зі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном має право його власник.

У відповідності до статті 40 Закону України «Про іпотеку» підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей є звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі іпотечного договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, 02 грудня 2016 року державним реєстратором Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» Рилєєвим О.О. на підставі іпотечного договору від 26 січня 2007 року, серія ВЕМ номер 827793 та вимоги про усунення порушення, серія та номер: Е.НЕ.0.0.0.0/2-870 від 09 серпня 2016 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) індексний номер 32696680 від 02 грудня 2016 року, яким за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 74700108 від 02.12.2016 року про реєстрацію права власності (а.с.9-10).

Посилаючись на вказаний доказ, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі вирішується спір за позовом неволодіючого власника житла про виселення колишніх власників на підставі ст.391 ЦК України та ст.109 ЖК України та відмовив у задоволенні позову, оскільки вважав, що банк, як іпотекодержатель і як потенційний новий власник житла (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) мав об`єктивну можливість знати про наявність у відповідачів права на користування спірною квартирою, яке зберігається за ними і після переходу права власності до іпотекодержателя.

Колегія суддів вважає такий висновок хибним, оскільки суд не перевірив належність АТ КБ «Приватбанк» на праві власності спірної квартири і, відповідно, не встановив порушене право позивача.

Так, рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2019 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 13 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Херсонської філії ДП «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» Рилєєва О. О. про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 32696680 від 02 грудня 2016 року, яким за АТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, загальною площею 54,7 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 28.04.2021 року справа № 766/7630/18 рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 13 травня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» Рилєєва Олександра Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Державний інститут судових економічно-правових та технічних експертних досліджень» Рилєєва Олександра Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, відмовлено, оскільки державний реєстратор не є належним відповідачем у даній справі.

Однак це ж рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 13 травня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , яким задоволено вимоги до іншого відповідача - Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно залишено без змін.

Отже станом на 13 травня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» вже не було власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , чого суд першої інстанції не врахував і безпідставно досліджував питання додержання банком прав відповідачів, як колишніх іпотекодавців, на користування спірним житлом.

Заявлення позовної вимоги неналежним позивачем є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Тому суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про законність підстав для користування відповідачів спірною квартирою.

За положеннями статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є порушенням норм процесуального права.

Разом з тим, цією ж нормою права визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише у випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки у даному випадку спір судом першої інстанції по суті вирішено правильно, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року

Суддя О.М. Полікарпова