Справа № 931/208/21 Головуючий у 1 інстанції: Масляна С. В.
Провадження № 22-ц/802/42/22 Категорія: 16 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Данилюк В. А., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання недійсним наказу та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 23 грудня 1999 року Локачинською районною радою Волинської області було прийнято рішення № 8/11 «Про передачу у приватну власність безкоштовно земельних ділянок в розмірі середньої земельної ділянки головам селянських (фермерських) господарств», яким вирішено передати йому у приватну власність земельну ділянку загальною площею 2,33 га, що розташована на території Старозагорівської сільської ради. На підставі зазначеного рішення йому видано державний акт на право власності на землю серії ВЛ № 1797 від 01 березня 2001 року.

Позивач зазначав, що упродовж червня-серпня 2020 року йому стало відомо, що на частину належної йому земельної ділянки було зареєстровано право власності за відповідачем ОСОБА_3 на підставі наказу №3-3217/15-20-СГ, виданого 27 березня 2020 року відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Волинській області) (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51860346 від 02 квітня 2020 року).

Вважає, що за відповідачем ОСОБА_3 безпідставно зареєстровано право власності на частину належної йому земельної ділянки, оскільки він є власником згідно державного акту на право приватної власності на землю від 01 березня 2001 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею і є чинним на сьогодні. Право власності на земельну ділянку, що належить йому відповідно до вищезазначеного державного акту на право власності на землю від 01 березня 2001 року, не припинено. Інвентаризація та надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 відбулись без врахування правовстановлюючих документів на належну йому земельну ділянку, внаслідок чого належна йому земельна ділянка стала накладатись на земельну ділянку ОСОБА_3 . Таким чином, видача наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області про надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 2 га, яка входить в склад його земельної ділянки, є незаконним і такий наказ необхідно визнати недійсним.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 3-3217/15-20-СГ від 27 березня 2020 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:1091) у власність без цільового призначення ОСОБА_3 , скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:1091, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): 51860346 від 02 квітня 2020 року та стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області №3-3217/15-20-СГ від 27 березня 2020 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:1091) у власність без зміни цільового призначення ОСОБА_3 .

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:1091, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): 51860346 від 02 квітня 2020 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що Локачинською районною радою Волинської області було прийнято рішення про передачу у власність безкоштовно земельних ділянок у розмірі середньої земельної частки головам селянських фермерських господарств № 8/11 від 23 грудня 1999 року. Вказаним рішенням було вирішено передати у приватну власність земельну ділянку загальною площею 2,33 га ОСОБА_1 . Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:1091 вибула з державної власності за волею власника - Українського народу, який делегував свої права державі в особі відповідних органів, то подальше її оформлення, набуття у власність ОСОБА_3 відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства. ОСОБА_3 є добросовісним набувачем земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :04:000:1091, розташованої за межами населених пунктів на території Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області, зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 квітня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224. Разом з тим, позивач не надав доказів, які б спростовували правомірність володіння ОСОБА_3 земельною ділянкою, а також доказів неправомірності дій ГУ Держгеокадастру у Волинській області. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 1999 року Локачинською районною радою Волинської області прийнято рішення № 8/11 «Про передачу у приватну власність безкоштовно земельних ділянок в розмірі середньої земельної ділянки головам селянських (фермерських) господарств», яким передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки із земель наданих у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, зокрема позивачу ОСОБА_1 , площею 2,33 умовних кадастрових гектара, що відповідає розміру середньої земельної частки по КСП «Перше Травня» (а.с.94-97, том 1).

На підставі вказаного рішення позивачу ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серії ВЛ № 1797 від 01 березня 2001 року , відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 2,29 га в межах згідно з планом, на території Старозагорівської сільської ради, землю передано для ведення особистого підсобного господарства (а.с.6, 7, том 1).

Як вбачається з довідки Локачинської селищної ради Волинської області від 01 червня 2021 року, за межами с. Хорів знаходиться та належить позивачу ОСОБА_1 земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 2,29 га, земельний податок сплачується з моменту виділення земельної ділянки в натурі і по даний час (а.с.98, том 1).

Судом також встановлено, що наказом відповідача ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 26 грудня 2019 року № 3-3788/15-19-СГ ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовним розміром 2 га (а.с.46, 129, том 1).

19 березня 2020 року відповідач ОСОБА_3 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Волинській області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність площею 2 га, кадастровий номер: :04:000:1091, розташованої за межами населених пунктів Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с.51, том 1).

Наказом відповідача ГУ Держгеокадастру у Волинській області серії 3 - 3217/15-20-СГ від 27 березня 2020 року надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер: :04:000:1091 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області, без зміни цільового призначення (а.с.40, том 1).

02 квітня 2020 року за відповідачем ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): 51860346 від 02 квітня 2020 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.8-9, том 1).

Як слідує з відповіді ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 13 листопада 2020 року на звернення позивача ОСОБА_1 , за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2,29 га, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 від 05 червня 2020 року надісланий лист ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 23 червня 2020 року, в якому зазначено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі включає згоду власника земельної ділянки на відновлення меж земельної ділянки користувачем. При цьому зазначено, що згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 01 червня 2020 року надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:000:0935, згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 27 березня 2020 року надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:000:01091 (а.с.189, том 1).

Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка розташована на території колишньої Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ВЛ № 1797 від 01 березня 2001 року, виконавцем робіт ФОП ОСОБА_6 встановлено, що на земельній ділянці ОСОБА_1 сформовані інші земельні ділянки, що унеможливлює реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_1 у Державному земельному кадастрі. Зокрема, на земельну ділянку ОСОБА_1 площею 2,29 га в частині 0,7048 га (447,54 м) накладається земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:1091, належна ОСОБА_3 (а.с.167-182, том 1).

Частинами 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною ч. 5 ст. 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів, суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Згідно з п. 7 розділу 10 «Перехідні положення» ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» усі державні акти, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними, незалежно від наявності чи відсутності кадастрового номера.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію.

Право або інтерес позивача, який вважає себе власником земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,99 га, яка знаходиться на території Старозагорівської сільської ради, відповідно до державного акту від 01 березня 2001 року серії ВЛ № 1797, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60. Право власності на вказану земельну ділянку чи частину цієї земельної ділянки не припинено з підстав, передбачених ст. 140 ЗК України. Зазначений державний акт є дійсним та в судовому порядку не оспорювався.

Водночас, надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:000:01091 відбулось без врахування правовстановлюючих документів на земельну ділянку ОСОБА_1 площею 2,99 га, у зв`язку з чим земельна ділянка, право на яку у позивача виникло на підставі державного акту від 01 березня 2001 року серії ВЛ № 1797, стала накладатись на земельну ділянку, яка надана відповідачу ОСОБА_3 у власність згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 27 березня 2020 року та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З огляду на наведені обставини, правильним є висновок суду першої інстанції, що частина земельної ділянки ОСОБА_1 вибула з власності його законного володільця поза його волею та надана ГУ Держгеокадастру у Волинській області у власність ОСОБА_3 з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 5 ст. 116 ЗК України та поза межами наданих йому ч.4 ст. 122 ЗК України повноважень.

Таким чином, суд дійшов цілком обґрунтованого висновку, що видання ГУ Держгеокадастру у Волинській області оспорюваного наказу про надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:000:1091 порушує права позивача як власника земельної ділянки площею 2,29 га, що знаходиться на території Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області, а тому підлягає визнанню недійсним, у зв`язку з чим запис про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:000:1091, яка накладається на межі належної позивачу на праві власності земельної ділянки площею 2,29 га відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ №1797 від 01 березня 2001 року, підлягає скасуванню.

Отже, наведене дає підстави вважати, що позивач ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, надав належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Наведені представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам які викладені у відзиві на позовну заяву, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: