Справа №295/9416/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді - Зосименка О.М.,

за участі секретаря с/з Ковальчук О.С.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою,-

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 жилі приміщення площею 9,20 кв.м. та 7,80 кв.м., у користування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жиле приміщення площею 10,5 кв.м.., у користування ОСОБА_4 жиле приміщення площею 17,4 кв.м., згідно технічного плану вказаної квартири, а інші приміщення (підсобні): кухню, площею 5,40 кв.м., ванну кімнату площею 2,10 кв.м., туалет площею 1,10 кв.м., коридор площею 7,80 кв.м. залишити у загальному користуванні співвласників квартири. В богрунтування позову вказує, що разом з відповідачами є співвласниками вказаної квартири та з метою усунення суперечок, просить встановити вищевказаний порядок користування квартирою.

В судовому засіданні позивач пояснила, що з 2013 року разом з чоловіком (відповідачем) проживають на дачі в дачному масиві « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з сином відповідачем у справі склалися вкрай неприязні стосунки, тому оскільки в силу поважного віку, відповідних потреб, звернулася з даним позовом для встановлення порядку користування квартирою та уточнила вимоги і просила віділити їй у користування непрохідні, окремі кімнати - площею 9,20 кв.м. та кімнату 7,80 кв.м., а чоловіку (відповідачу) - кімнату площею 17,40 кв.м., іншому відповідачу сину виділити у користування кімнату площею 10,5 кв.м., а інші приміщення, коридор залишити у загальному користуванні. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 вказав на неприязні стосунки з відповідачем, пояснив, що разом з позивачем проживають в дачному масиві, та насьогодні у кімнаті площею 9,20 кв.м проживає їх інший син. Відповідач ОСОБА_4 заперечив щодо позову, вказав, що у квартирі проживає разом з дружиною та сином, та займають кімнату площею 10,5 кв.м та кімнату 7,80 кв.м, які просив залитити у його користуванні. Додатково вказав, що в квартирі проживає його брат, який займає кімнату, площею 9,20 кв.м.

Заслухавши сторони та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 16.09.1999р. (а.с.8). У квартирі проживають: відповідач ОСОБА_4 разом з дружиною та сином, та його брат ОСОБА_5 , що не заперечувалось сторонами у справі.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Поділ квартири в натурі, в даному випадку, є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири.

Згідно технічного паспорту виготовленого Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації квартира АДРЕСА_1 є чотирьохкімнатною, жила площа - 44, 9 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 10,5 кв.м., 2-а кімната площею 17,40 кв.м., 3-тя кімната площею 9,20 кв.м., 4-та кімната площею 7,8 кв.м.,, ванна кімната площею 2, 10 кв.м., туалет площею 1,10 кв.м., кухня площею 5,4 кв.м., коридор площею 7,8 кв.м, балкон площею 2,9 кв.м.

Отже, ідеальна доля у житловій (жилій площі) складає 14,9 кв.м. на кожного співвласника, зважаючи, що інші приміщення залишаються у спільному користуванні.

Відповідно до ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

За ч. 1 ст.357ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15.

Встановивши, що ідеальна доля у житловій (жилій площі) даної квартири складає 14,9 кв.м. на кожного співвласника, спірні правовідносини стосуються лише встановлення порядку користування, а не розподілу майна, та можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, та враховуючи потреби літніх людей на ізольовані кімнати у зв`язку із віком, наявність у відповідача дружини та дитини, які проживають разом з ним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме надання співвласникам окремих кімнат у користування та залишення найбільшої прохідної кімнати та решти приміщень (ванни, туалету, кухні,коридору) у їх спільне користування.

У відповідності до ст..141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 227 грн. з кожного, пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 321, 355, 356, 358 ЦК України, ст. ст. 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином:

-у користування ОСОБА_1 виділити кімнату площею 9,20 кв.м.

-у користування ОСОБА_3 виділити кімнату площею 7,80 кв.м.

-у користування ОСОБА_4 виділити кімнату площею 10,5 кв.м.

Залишити у спільному користуванні співвласників: кімнату площею - 17,4 кв.м., ванну кімнату площею - 2, 10 кв.м., туалет площею - 1,10 кв.м., кухню площею - 5,4 кв.м., коридор площею - 7,8 кв.м.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 227 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 227 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено 01.02.2022 року.

Суддя О.М. Зосименко