Справа № 562/2182/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2022 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі головуючого судді Ковалика Ю.А., секретаря судових засідань Дацишиної Р.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Укрсиббанк», в уточнених позовних вимогах просила зняти арешт зі всього належного позивачу нерухомого майна, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 06.09.2012 у виконавчому провадженні № 34014768 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Рівненської філії державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України 06.09.2012 року за №12960080.

Ухвалою суду від 09.08.2021 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.11.2021 залучено ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 12.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 , представник позивача - адвокат Гнатюк Ю.О. підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Інші учасники справи, в судове засідання не з`явилися.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 34014768 з примусового виконання виконавчого листа № 2-20/11 виданого 07.08.20212 Здолбунівським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором від 27.03.2008 року в сумі 74122,29 долари США, що еквівалентно 529229,68 грн. та неустойку на загальну суму 26994,24 грн. Стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Укрсиббанк» 1820 грн. судових витрат.

В межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.09.2012, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_3 в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору.

27.11.2013 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 19, 20 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 1, 2 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, вимоги сторони виконавчого провадження про звільнення майна з-під арешту розглядається в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії виконавця. Інші особи, які не є учасниками виконавчого провадження та є власниками або володільцями майна, можуть заявити свої вимоги про звільнення майна з-під арешту в порядку позовного провадження.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 була боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого державним виконавцем в порядку виконання рішення суду про стягнення боргу було накладено арешт на її майно, а тому законом для боржника встановлений інший порядок захисту його майнових прав як сторони виконавчого провадження шляхом оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Зазначений висновок підтверджується позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18, у якій зазначено, що, установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділомVII ЦПК України. Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Висновки судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є обґрунтованими, оскільки арешт накладено на майно особи, яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вона не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Аналогічний за змістом висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19, а також постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 у справі № 577/4541/20, від 22 квітня 2020 року у справі № 544/394/18, від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19, від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, від 04 листопада 2020 року у справі № 520/7100/19, від 20 січня 2021 року у справі № 157/298/19 тощо.

Суд зазначає, що в даному випадку між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Враховуючи, що за встановлених судом обставин, ОСОБА_3 не може виступати позивачем у цій справі та заявлені нею вимоги до відповідача не підлягають розгляду у позовному провадженні, оскільки законом передбачено іншу форму звернення та порядок оскарження дій, бездіяльності та рішень виконавця, суд вважає, що провадження у цивільній справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 19, 255, 256, 260, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про зняття арешту з майна - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернутися суду зі скаргою у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Суддя: Ю.А. Ковалик