Справа № 740/5902/21
Провадження № 2/740/179/22
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

установив:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив припинити з 22 лютого 2020 року стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року та стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Сторони мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 22 лютого 2020 року старший син сторін проживає з позивачем, знаходиться на повному його утриманні, тобто позивач самостійно утримує сина, відповідачка жодної матеріальної допомоги добровільно на утримання сина не надає, участі у вихованні дитини не бере.

Оскільки сторони не досягли згоди в позасудовому порядку щодо припинення стягнення аліментів на дитину з позивача на користь відповідачки та сплату аліментів на користь позивача, то позивач змушений звернутися до суду.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 17 грудня 2021 року 09-00 год., яке в подальшому відкладено на 28 січня 2022 року 12-00 год.

У судове засідання сторони не з`явилися.

У справі міститься заява представника позивача - адвоката Гринь Людмили Василівни про розгляд справи за її та позивача відсутності, підтримання позову в повному обсязі, незаперечення проти заочного розгляду справи.

Відповідачка не з`явилася в судове засідання; до суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення відповідачці з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». На офіційному вебсайті суду розміщено оголошення про виклик відповідачки до суду; відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідачка не подала.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно із ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно зі статтею 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на вказане вище суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.

Суд установив, що сторони мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року розірвано шлюб між сторонами в справі.

Судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитини і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 15 серпня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За твердженням позивача, що не спростовано відповідачкою, з 22 лютого 2020 року старший син сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачем, знаходиться на повному його утриманні.

Згідно з довідкою Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_4 навчається в цій гімназії в 9 А класі; вихованням дитини займається батько, постійно піклується про навчання та поведінку дитини, забезпечує її майновий достаток, контролює відвідування сином гімназії; мати не бере участі у вихованні дитини, закладу не відвідувала, успішністю сина не цікавилася (а. с. 17).

При вирішенні зазначеного спору суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 3 указаної Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Аналіз наведених законодавчих норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина.

У ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року в справі № 711/8561/16-ц зроблено правовий висновок, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягують аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Тому для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 статті 273 ЦПК України і обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.

За таких обставин суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин аналогії закону та аналогії права, що передбачено ст. 10 СК України.

Так, нормою ст. 18 СК України закріплене право кожного учасника сімейних відносин, який досяг 14 років, на судовий захист свого права та інтересу, та визначено можливі способи такого захисту, серед яких припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Водночас на правовідносини з припинення аліментних зобов`язань положення цієї норми не поширюються, а тому рішення суду в цій частині підлягає виконанню з дня набрання ним законної сили.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на те, що неповнолітня дитина сторін (син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) визначила своє місце проживання з батьком, що цілком узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 160 СК України, то фактичні підстави для сплати батьком аліментів відпали.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме припинення з дня набрання цим рішенням законної сили стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки, а також стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цього позову до суду - 20 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Підстав для стягнення аліментів за минулий період - з 22 лютого 2020 року - суд не вбачає, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідачки, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати згідно зі ст. 191 СК України.

Як указано в ч. 1 ст. 141 ЦПК України, с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн за позовною вимогою немайнового характеру - про припинення стягнення аліментів та на правничу допомогу в сумі 1 000,00 грн, що відповідатиме критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням обставин справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг. Крім цього, з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір за позовною вимогою - про стягнення аліментів, за якою позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 82, 89, 141, 259, 263 - 265, 268, 272, 273 - 279, 280 - 284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задовольнити частково.

Припинити з дня набрання цим рішенням законної сили стягнення аліментів з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 1 908 (одна тисяча дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення складене і підписане 31 січня 2022 року.

Суддя І. М. Шевченко