Справа № 426/3594/21
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

02 лютого 2022 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Філіпенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовомОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Малика Д.О.,-

Встановив:

Адвокат Малик Д.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_3 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 . Вказана квартира була набута позивачем на підставі договору купівлі-продажу квартири. Згідно довідки про склад сім`ї № 6150, виданої Сватівсьою міською радою 06 грудня 2021 року, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований позивач та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після продажу квартири, ОСОБА_2 зібрав свої речі та виїхав у невідомому для позивача напрямку та його місцезнаходження позивачу не відоме. На даний час позивач має намір продати квартиру, але реєстрація відповідача у квартирі завадить цьому. Позивач декілька разів телефонував ОСОБА_2 з проханням знятися з реєстраційного обліку у належній йому квартирі, на що відповідач надав відмову та згодом змінив номер телефону. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг. Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 13 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження..

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Малик Д.О. підтримали позовну заяву та просили її задовольнити, з підстав, зазначених у ній.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило (а.с. 23-24, 33-34, 35-36). У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Позивач ОСОБА_1 , допитаний у відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України у якості свідка, суду пояснив, що у вересні 2020 року він придбав квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 , який є батьком відповідача. Після продажу квартири ОСОБА_4 добровільно знявся з реєстрації. У квартирі речей відповідача не було, до продажу квартири, у ній тривалий час ніхто не жив. Вказав, що за комунальні послуги сплачує він особисто, а відповідач участі в утриманні квартири не приймає.

Свідок ОСОБА_5 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що проживає у квартирі АДРЕСА_3 , що знаходиться на одному сходовому майданчику з квартирою позивача. Йому відомо, що ОСОБА_4 проживав поруч із ним та востаннє він його бачив у вересні 2020 року, а ОСОБА_6 він не бачив близько 10 років. Зараз у квартирі АДРЕСА_4 проживає ОСОБА_1 та робить у ній ремонт.

Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 225148351 від 23 вересня 2020 року (а.с. 11) та копією договору купівлі продажу квартири від 23 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, посвідченим державним нотаріусом Другої Сватівської держаної нотаріальної контори Кривошеєю А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1090 (а.с. 8-10).

Згідно довідки № 6150, виданої 06 грудня 2021 року Сватівською міською радою, в належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї колишнього власника квартири, та у зв`язку із укладенням договору купівлі-продажу у 2020 році втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом родини позивача, в квартирі АДРЕСА_2 не проживає, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в квартирі чинить перешкоди власнику позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном.

Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-80, 81, 89, 259, 263-268, 280-283 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2022 року.

Суддя А.С. Река