Ухвала

Іменем України

24 січня 2022 року

м. Київ

справа № 607/17530/14-ц

провадження № 61-566ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області (далі - Підгороднянська сільська рада) звернулася до суду з позовом до Тернопільської районної державної адміністрації (далі - Тернопільська РДА), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - ГУ Держгеокадастру), про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову зазначала, що розпорядженням голови Тернопільської РДА від 22 березня 2010 року № 275 надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради. Розпорядженням голови Тернопільської РДА від 28 травня 2010 року № 605 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки. На підставі розпорядження Тернопільської РДА ОСОБА_1 виданий державний акт ЯЛ № 063361 на право власності на земельну ділянку розміром 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради, кадастровий номер 010012658. Вважає, що Тернопільська РДА, передавши у приватну власність ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, яка знаходиться в межах населеного пункту села Підгороднє на території Підгороднянської сільської ради, вийшла за межі наданих їй повноважень, так як правом розпорядження вказаною ділянкою на час її передачі була наділена виключно Підгороднянська сільська рада.

Ураховуючи викладене, заявник просив суд визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Тернопільської РДА від 22 березня 2010 року № 275 та від 28 травня 2010 року № 605; визнати недійсним, виданий ОСОБА_1 , державний акт серії ЯЛ № 063361 на право власності на земельну ділянку розміром 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району, кадастровий номер 010012658.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, у задоволенні позову Підгороднянської сільської ради відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходилиз того, що позивач не надав беззаперечних, належних та достатніх доказів на підтвердження знаходження спірної земельної ділянки на час її передачі у власність ОСОБА_1 безпосередньо в межах населеного пункту села Підгороднє.

05 січня 2022 року Підгороднянська сільська радазвернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 723/206/16-а, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що Розпорядженням голови Тернопільської РДА від 22 березня 2010 року № 275 ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради.

Розпорядженням голови Тернопільської РДА від 28 травня 2010 року № 605 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради.

06 вересня 2010 року на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 063361 розміром 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради, кадастровий номер 010012658.

06 серпня 2014 року ОСОБА_1 продала належну їй на праві власності земельну ділянку розміром 1,0000 га, розташовану на території Підгороднянської сільської ради, ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Брикса Т. І., зареєстрованим у реєстрі за № 474.

Право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку того ж дня зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У січні 2015 року за заявою ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а з 21 лютого 2015 року ОСОБА_2 став власником 10 окремих земельних ділянок, що утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, придбаної у ОСОБА_1 .

З березня 2016 року на розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа № 607/2863/16-ц за позовом прокурора Тернопільської області в інтересах Підгороднянської сільської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Реєстраційна служба Тернопільського районного управління юстиції, Відділ держгеокадастру в Тернопільському районі, приватний нотаріус Тернопільського нотаріального округу Брикса Т. І., про скасування державної реєстрації права власності, витребування земельних ділянок.

Слідчим управлінням УМВС України в Тернопільській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні від 15 травня 2014 року № 0000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України відносно службових осіб управління Держкомзему щодо незаконного надання земельних ділянок, зокрема ОСОБА_1 , а саме земельної ділянки площею 1,00 га.

Із викопіювання з проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради 1992 року (коректура) вбачається, що спірна земельна ділянка частково розміщена в межах населеного пункту с. Підгороднє.

За відомостями, які містяться у технічній документації ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою, земельна ділянка надавалася їй із земель запасу (рілля) на території Підгороднянської сільської ради за межами населеного пункту. У проекті землеустрою міститься довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель (форми 6-зем).

Листом ГУ Держземагенства від 20 серпня 2014 року № 10-19-0.4-3699/2-14 підтверджено, що територія Підгороднянської сільської ради, зокрема, її розміри та зовнішні межі, затверджені рішенням 12 сесії Тернопільської обласної ради народних депутатів від 12 лютого 1993 року відповідно до проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради, складовою якого є відповідний планово-картографічний матеріал, на якому нанесено межі населених пунктів. У 1998 році розроблений Проект, затверджений рішенням Тернопільської обласної ради від 26 лютого 1999 року № 54, відповідно до якого планувалось передати Підгородянській сільській раді земельну ділянку, площею 30 га. Одночасно цим рішення визнано таким, що втратили чинність рішення обласної Ради від 12 лютого 1993 року в частині затвердження розмірів та зовнішніх меж Підгородянської сільської ради. У 2006 році Підгородянською сільською радою розпочато виготовлення проектної документації про часткову зміну меж населеного пункту, яка до цього часу не виготовлена. В процесі опрацювання наявних планово-картографічних матеріалів проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради встановити точне місце розміщення земельної ділянки з кадастровим номером 010012658 (в межах чи за межами населеного пункту) не вбачається можливим.

На розгляді у Тернопільському міськрайонному судді Тернопільської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України в кримінальному провадженні від 15 травня 2014 року № 0000010 щодо незаконного надання земельних ділянок, у тому числі ОСОБА_1 , а саме земельної ділянки площею 1,00 га.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2016 року (справа № 607/8432/15-к) у кримінальному провадженні призначено судову земельно-технічну експертизу, згідно з висновками якої розроблена технічна документація на земельну ділянку за кадастровим номером 010012658, яка надана у власність ОСОБА_1 , вимогам земельного законодавства та інших нормативним документам з питань землеустрою та землекористування не відповідає. Єдиним офіційним документом щодо визначення місця розташування земельної ділянки залишається Проект встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради народних депутатів Тернопільського району від 1992 року, згідно з яким спірна земельна ділянка знаходиться і в межах і за межами населеного пункту. Спірна земельна ділянка станом на 22 березня 2010 року та з 26 травня 2010 року більшою частиною її площі розташована в межах с. Підгороднє Тернопільського району. Станом на час дослідження земельна ділянка складається із 10 земельних ділянок, цільове призначення яких - для ведення особистого селянського господарства, і більшістю її площі розташовані в межах населеного пункту.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи Хмельницького відділення Київського НДІСЕ від 21 лютого 2020 року № 5815/5816/18-26/458-472/20-26 не вбачається за можливе надати відповідь щодо місця знаходження земельної ділянки, кадастровий номер 010012658, у межах населеного пункту с. Підгороднє станом на 22 березня 2010 року, 28 травня 2010 року, 06 вересня 2010 та 22 жовтня 2010 року, у зв`язку із відсутністю належних, відповідно до вимог законодавства, відомостей щодо меж населеного пункту с. Підгороднє станом на вказані дати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходи з того, що позивач не надав доказів, які б підтверджували знаходження спірної земельної ділянки на час її передачі у власність ОСОБА_1 безпосередньо в межах населеного пункту села Підгороднє.

Такий висновок судів попередніх інстанцій є обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із частиною другою статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до частин першої та другої статті 173 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

За частиною третьою статті 173 ЗК України включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не зумовлює припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади.

Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України (частина перша статті 176 ЗК України).

Відповідно до частини четвертої статті 53 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються сільськими, селищними, міськими радами. Земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися в комунальну власність), переходять у власність територіальної громади за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населених пунктів, які розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів та затверджуються сільськими, селищними, міськими радами.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна міська рада.

Згідно з частиною сьомою статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконавчі органи сільських, селищних і міських рад в установлений строк, зокрема, узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад.

Частиною першою статті 186-1 ЗК України передбачено, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Установивши, що на момент передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 були відсутні офіційні відомості щодо визначення меж та складу земель Підгороднянської сільської ради, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки судам не надано беззаперечних доказів того, що спірна земельна ділянка розташована в межах населеного пункту села Підгороднє, розпорядження якою виходило за межі повноважень Тернопільської РДА.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суди не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду 21 серпня 2019 року у справі № 723/206/16-а, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, є безпідставними, оскільки в указаній справі та у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, правовідносини не є подібними, відповідно, при постановленні оскаржуваних рішень суди не відступали від висновків Верховного Суду, оскільки у справі, що переглядається, не підтвердились заявлені підстави позову та не встановлено розташування спірної земельної ділянки в межах населеного пункту.

У постанові Верховного Суду 21 серпня 2019 року у справі № 723/206/16-а сформульовано висновок про те, що до компетенції сільських рад відноситься вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність для всіх потреб із земель комунальної власності незалежно від того чи перебувають земельні ділянки у межах чи за межами населених пунктів, а до компетенції райдержадміністрацій належить вирішення питань з передачі у власність для всіх потреб земельних ділянок із земель державної власності, в т.ч., які знаходяться у межах сіл, а також за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

При цьому компетенція райдержадміністрацій щодо передачі земельних ділянок у власність, які знаходяться за межами населених пунктів, не є абсолютною, а поширюється лише на землі державної власності з конкретно визначеним цільовим призначенням. Для правильного вирішення спору необхідно встановити у якій власності комунальній чи державній перебуває бажана земельна ділянка.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 сформульовано висновок про те, що вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Новомосковське лісове господарство», і передання у власність такої ділянки належало до повноважень Дніпропетровської ОДА.

Наведене дає підстави для висновку, що у цій справі суди не відступали від висновків Верховного суду, оскільки обставини справ не є подібними. Ухвалюючи судові рішення у цій справі, суди виходи із недоведеності заявлених позивачем вимог. Суди, з наданих позивачем доказів, встановили відсутність офіційних відомостей щодо визначення меж та складу земель Підгороднянської сільської ради, що позбавляє можливості з`ясувати питання, чи знаходилась спірна земельна ділянка на момент передачі її у приватну власність ОСОБА_1 у межах чи за межами населеного пункту с. Підгороднє та, відповідно, її належність до складу земель комунальної чи державної власності. У задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права за встановленими у цій справі обставинами є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний