Ухвала

31 січня 2022 року

м. Київ

справа № 460/488/19

провадження № 61-1717 ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у його зустрічах та участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 шляхом встановлення наступного графіку зустрічей: щонеділі з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. В решті позов залишено без задоволення.

28 січня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на вказані судові рішення, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України, у якій заявник просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Щодо строків касаційного оскарження

У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки її первісну касаційну скаргу було повернуто ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року, з якою ознайомилася 28 січня 2022 року.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

З огляду на те, що ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення попередніх інстанцій в межах встановленого законом строку на касаційне оскарження цих судових рішень, однак її скаргу було повернуто, клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Щодо підстав касаційного оскарження

Відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Заявник у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження відповідно до статті 389 ЦПК України зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права при відсутності висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах. Також посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та частину третю статті 411 ЦПК України.

Верховний Суд констатує, що наведені заявником доводи не є належною підставою касаційного оскарження, з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із підпунктом 7 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій враховують висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.

Чинними правилами процесуального права не передбачено обов`язку застосування судами різних інстанцій правових висновків Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові згаданого суду,тому суд відхиляє посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», як підставу касаційного оскарження.

Заявник у касаційній скарзі посилається на відсутність висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, однак посилаючись на цю підставу касаційного оскарження заявник не деталізує щодо якої саме конкретної норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах. Враховуючи призначення Верховного Суду, який є судом права, та з огляду на зміст пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, метою відкриття касаційного провадження на підставі наведеної процесуальної норми є формування судової практики щодо застосування норм права, а не надання оцінки правильності застосування норм права у спірних правовідносинах, коли мотивом заявника є - домогтися повторної оцінки касаційним судом обставин справи.

Також, заявник посилаючись на порушення судами норм процесуального права, оскаржує судові рішення з підстав, що суд не дослідив зібрані у справі докази, які визначені у пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Проте, посилання заявника на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази, за відсутності висновку про обгрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не дозволяють суду вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для касаційного оскарження в цій частині. При цьому, заявником не конкретизовано пункт (пункти) частини третьої статті 411 ЦПК України, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Таке узагальнене посилання у касаційній скарзі на частину другу статті 389 ЦПК України без обґрунтування (мотивування) наявності підстав касаційного оскарження, не є виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав оскарження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). Також надіслати на адресу суду копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2021 року та постановиЛьвівського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 21 лютого 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь