Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27.01.2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданим в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги мотивує тим, що 12.04.2003 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис №163.

У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Подружжя спільно не проживають з травня 2021 року, спільне господарство не ведуть, подружні відносини припинені. Вважає, що подальше спільне сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.

Вказує на те, що діти проживають разом з позивачем та перебувають на її повному утриманні. Відповідач на протязі тривалого часу ухиляється від утримання дітей, хоча є матеріально забезпеченим, працює не офіційно, на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків чи дружини не має, а його стан здоров`я є задовільний. Позивач зазначає, що їх спільні діти являються дітьми з інвалідністю та потребують постійного лікування та систематичного медичного обстеження. Вказує на те, що позивачу не вистачає коштів самостійно утримувати дітей, оскільки донька перенесла оперативне лікування хребта з встановлення імпланту, а у сина дитячий аутизм.

З посиланням на викладене позивач просить суд : шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 12.04.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис №163 - розірвати;після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище - ОСОБА_6 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття.

30.12.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. З якого вбачається, що між позивачем та адвокатом Орос В.В. було укладено договір про надання правничої допомоги №1-С/21від 20.08.2021 року по даній справі. З посиланням на норми ст.ст.133,137,141 ЦПК України просить стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. На електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України. Оскільки за даними ГУДМС України в Закарпатській області ОСОБА_3 знятий з реєстраційного обліку 24.12.2019 року на ПМП в Ізраїль з адреси АДРЕСА_1 , то ОСОБА_3 викликався до суду через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, яке було розміщено з 05.10.2021 року.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

04.10.2021 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 12.04.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис №163, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 виданим 12.04.2003 року.

У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Як встановлено судом, позивач разом із дітьми проживають окремо від відповідача за адресою АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою про кількість зарестрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 26.01.2021 року №308/18-21 виданою начальником відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що донька сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, що стверджується даними посвідчення серії НОМЕР_2 виданого Департаментом праці та соціального захисту населення м. Ужгород від 01.10.2019 року.

Судом встановлено, що син сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною інвалідом, що стверджується даними посвідчення серії НОМЕР_3 виданого Управлінням праці та соціального захисту населення м. Ужгород від 12.08.2016 року.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 свій обов`язок утримувати дітей, що передбачений ст. 180 СК України , як стверджує позивач, не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утриманнядитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2022 рік" затверджено на 2022 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років : з 1січня 2022 року - 2618 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я, потреби дітей, та працездатний вік відповідача, відповідач є фізично здоровою особою ( докази протилежного не надано до суду) , що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, та і неповнолітніх дітей, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків.

Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Будь яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дітей в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини -права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Оскільки діти сторін проживають разом з матір`ю, а ОСОБА_3 є їх батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, які присудити в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 (три тисячі ) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає приписам ч.2 ст. 184 СК України, таким чином частково задовольняючи позовні вимоги.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері , так і батька.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини : калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до її віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у її утриманні, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 (три тисячі ) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 25.08.2021 року і до досягнення дітьми повноліття, що відповідає приписам ч.2 ст. 184 СК України, таким чином частково задовольняючи позовні вимоги.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 25.08.2021 року, аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з цієї дати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Обгрунтованими, на думку суду, є і вимоги позивача про залишення після розірвання шлюбу прізвища « ОСОБА_6 ».

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно зі ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат:

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 908,00 грн. за позовні вимоги про розірвання шлюбу.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Що стосується вирішення заяви представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

20.08.2021 року між адковатом ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір №1-С/21 про надання правничої допомоги.

Згідно Додатку №1 до Договору №1-С/21 про надання правничої допомоги від 20.08.2021 року вбачається, що гонорар за цим договором становить 4000,00 грн.

Як вбачається з розрахункової квитанції №001610 від 20.08.2021 року позивач здійснила переказ коштів в сумі 4000,00 грн. адковату ОСОБА_2 .

Згідно Акту про приймання-передавання наданих послуг від 28.12.2021 року адковат ОСОБА_2 надала позивачу ОСОБА_1 професійну правничу допомогу відповідно до Договору №1-С/21 про надання правової допомоги від 20.08.2021 року по справі №308/11252/21.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) виконаних робіт від 28.12.2021 року, загальна вартість наданої правничої допомоги складає 4000,00 грн.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у постанові Київського апеляційного суду від 19.05.2021 року в справі №756/14638/18, у додатковій постанові Миколаївського апеляційного суду від 10.06.2021 року в справі №473/3921/20.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача у справі була адвокат Орос В.В., яка діяла на підставі ордеру серії АО №1036616 та договору про надання правової допомоги від 20 серпня 2021 року.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надала: копію договору №1-С/21 про надання правничої допомоги від 20 серпня 2021 року, Додаток №1 до Договору №1-С/21 про надання правничої допомоги від 20.08.2021 року, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних робіт від 28.12.2021 року, розрахункову квитанцію №001610 від 20.08.2021 року про здійснення переказу коштів адковату ОСОБА_2 , Акт про приймання-передавання наданих послуг від 28.08.2021 року.

Слід зазначити, що надання правничої допомоги підтверджується актом здавання-приймання наданих послуг та детальним описом виконаних адвокатами робіт, пов`язаних із підготовкою та подачею позовної заяви.

З врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що представником позивача надано до суду належні докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача в розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 272 - 273, 280- 284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 поданим в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити частково.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 12.04.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис №163 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації: знятий з реєстраційного обліку 24.12.2019 року на ПМП в Ізраїль з адреси АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , місце проживання : АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 25.08.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Залишити ОСОБА_1 після розірвання шлюбу прізвище набуте у період шлюбу - « ОСОБА_6 ».

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації: знятий з реєстраційного обліку 24.12.2019 року на ПМП в Ізраїль з адреси АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , місце проживання : АДРЕСА_2 ) суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації: знятий з реєстраційного обліку 24.12.2019 року на ПМП в Ізраїль з адреси АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , місце проживання : АДРЕСА_2 ) суму сплаченого нею судового збору в розмірі 908,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації: знятий з реєстраційного обліку 24.12.2019 року на ПМП в Ізраїль з адреси АДРЕСА_1 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 908,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , місце проживання : АДРЕСА_2 )

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації: знятий з реєстраційного обліку 24.12.2019 року на ПМП в Ізраїль з адреси АДРЕСА_1 )

Дата складання повного тексту рішення суду - 31.01.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца