ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Херсон

Номер справи: 663/2826/20

Номер провадження: 22-ц/819/378/22

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач) Воронцової Л. П.

суддів: Полікарпової О. М.

Пузанової Л.В.

секретар Савицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 03 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, уточнивши який, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 61 780 грн. 61 коп. за період з 11.06.2019 року по 06.08.2020 року.

Позов мотивовано тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 02 серпня 2019 року був звільнений з роботи на підставі п. 4 ч.1 статті 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 22 липня 2020 року його апеляційну скаргу задоволено частково, визнано незаконним і скасовано наказ про його звільнення та поновлено на роботі з 11 червня 2019 року.

Наказом №56 від 06.08.2020 його поновлено на роботі.

14 серпня 2020 він звільнився з роботи за згодою сторін.

Вважає, що вимушений прогул полягає у його незаконному звільненні і підлягає оплаті за період з 11.06.2019 року по 06.08.2020 року.

Ухвалою суду від 18.11.2020 задоволено заяву позивача та замінено первісного відповідача Підприємство об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Скадовськ" Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України, на належного відповідача Підприємство об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Колос".

Рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто з Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 61 780 (шістдесят одна тисяча сімсот вісімдесят) грн. 61 коп. і на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з рішення суду ПОГ «Навчально-спортивна база «Колос» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування підстав скарги, заявник вказав, що суд неправильно застосував положення статті 233 КЗпП України, не врахував, що позивач не ставив у позові питання про стягнення з підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу, був звільнений з роботи 02.08.2019 року, у той час, як із позовом звернувся до суду лише 09 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку майже на рік.

Суд не звернув увагу на те, що середній заробіток не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з дати звільнення.

Позивача було відразу поновлено на роботі, після рішення Херсонського апеляційного суду.

Предметом даного позову є не середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ( ст. 236 КЗпПУ), а середній заробіток за час вимушеного прогулу ( ст. 235 КЗпПУ).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник підприємства Литвиненко Є.О. апеляційну скаргу підтримав з підстав, зазначених у ній. ОСОБА_1 доводи скарги не визнав, просив рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що після ухвалення апеляційним судом рішення та підтвердження незаконності його звільнення і поновлення на роботі , він вважав, що має право на компенсацію від підприємства.

Заслухавши доповідача, осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 працював у відповідача ПОГ «НСБ «Колос» з 03 липня 2017 року по 02 серпня 2019 року на посаді охоронця (а.с.5).02 серпня 2019 року звільнений з посади охоронця за ч.1 п. 4 ст. 40 КЗпПУ.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 22 липня 2020 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , частково скасовано рішення Скадовського районного суду від 12 березня 2020 року, прийнято нову постанову, якою визнано незаконним наказ Підприємства №20 від 02 серпня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 за прогули , поновлено на роботі на посаді охоронця з 11 червня 2019 року. (а.с.6-9).

06 серпня 2020 року запис № 17 від 02.08.2019 року скасовано згідно постанови Херсонського апеляційного суду.

Наказом № 56 ОСОБА_1 поновлений на роботі в ПОГ НСБ «Скадовськ» ВФСТ «Колос» АПК України на посаді охоронця.

Наказом № 57 від 14.08.2020 ОСОБА_1 звільнений з посади охоронця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ, за згодою сторін.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що сума, про стягнення якої просить позивач, є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, тому строк пред`явлення позову обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки наказ про поновлення позивача на роботі було видано 06.08.2020 року, а з позовом він звернувся до суду 09.09.2020 року, тому трьох місячний строк ним не пропущено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем не пропущено строк звернення з даним позовом, а доводи апеляційної скарги про те, що про своє порушене право ОСОБА_1 дізнався у день свого, як він вважав, незаконного звільнення з роботи - 11 червня 2019 року підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця і обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) і постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15.

Враховуючи, що у даних правовідносинах визначальним є принцип правової визначеності, який для позивача є датою ухвалення судового рішення про визнання незаконним його звільнення, поновлення на роботі, тобто 22 липня 2020 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 09 вересня 2020 року, тобто у межах трьох місячного строку, тому відсутні підстави вважати, що він пропустив строк звернення з позовом до суду і є підстави для відмови у задоволенні позову, а отже , скасуванні рішення суду.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу і дотримуючись вимог статті 367 ЦПК України про перегляд рішення суду в апеляційній інстанції в межах доводів апеляційної скарги, зважаючи на те, що скаржник не посилається на неправильність здійсненого позивачем розрахунку та не надав суду свого розрахунку заробітної плати за вимушений прогул, колегія суддів не перевіряє його правильність.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновків суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду, правильне по суті, залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства об`єднання громадян «Навчально- спортивна база «Колос» залишити без задоволення, рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.

Дата складення повного тексту постанови 31 січня 2022 року.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : О.М.Полікарпова

Л.В.Пузанова