Справа № 474/40/21
Провадження № 2/474/113/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.22 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Фасій В.В.,

при секретарі судового засідання Багрін Н.А.,

без участі:

представника АТ КБ «ПриватБанк» - Кіріченко В. М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Лютого О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13530, 84 грн, -

в с т а н о в и в:

26.01.2021 р. позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 09.07.2007р. між банком і відповідачем було укладено договір № б/н про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, в якій він підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтвердив підписом у заяві.

На підставі анкети заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування, який згодом був збільшений, та обслуговування картрахунку, та надано у користування кредитну картку.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за довогором виконував не належним чином, внаслідок чого, станом на 20.12.2020р., утворилася заборгованість по кредиту в сумі 13530,84 грн., яка складається з: 9300,01 грн. - заборгованість за тілом кредита; 4230,83 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. позивач просив стягнути ці суми з відповідача на свою користь.

Представник позивача Кіріченко В.М. на розгляд справи не з`явився, звернувшись з письмовим клопотанням (вх. № 249 від 26.01.2021 року) про розгляд справи у відсутність представника банку, позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. 29.06.2021р. за вх.№2649 подав заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, в якій позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиві. В ній же просив про застосування строків позовної давності.

11.05.2021 року за вх.№1852 представником відповідача ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву, в якій він заперечив проти задоволення позову, пославшись на те, що: 1) зміна умов кредитування відбувалася сім разів, однак підпису відповідача, а отже і підтвердження обізнаності його зі зміною умов кредитування, як і докази надсилання банком на ім`я відповідача повідомлення про зміну умов кредитування та їх прийняття відповідачем матеріали справи не містять, умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписувалися; 2)відповідачу було видано одну єдину картку з встановленим строком дії до 07/2015р. яка була видана 07.07.2007 року, тобто за два дні до підписання анкети-заяви, що викликає сумніви у достовірності довідки про видачу кредитних карт або умов та правил; 3)позивач зазначає про встановлення кредитного ліміту відповідачу у розмірі 21600 грн., що суперечить анкеті заяві, в якій зазначено початковий кредитний ліміт 300 грн.; 4)у позовні й заяві банк нараховує розмір заборгованості за загальний період користування банківським продуктом, з 09.07.2007р. по 20.12.2020р., тобто 13 років, тоді як згідно з анкетою-заявою строк дії встановленого кредитного ліміту (а отже і умов кредитування) відповідає строку дії картки, строк дії якої закінчився у серпні 2015р., та після вказаної дати банківська картка була неактивна, а при намаганні використати її була заблокована банкоматом, після чого відповідач перестав здійснювати користування нею; 5) у анкеті заяві була умова про можливість банку погашати заборгованість шляхом списання грошових коштів, для чого відповідачу одночасно було відкрито і іншу картку № НОМЕР_1 , про існування якої відповідачу нічого не відомо; 6)вважає договір у виді анкети заяви нікчемним.

Представник позивач подав відповідь на відзив (вх.№2179 від 02.06.2021р.) в якій зазначила, що: 1) підписанням анкети- заяви позичальник приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг (далі по тексту Умови), а тому вказана заяви разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг, яки був укладений шляхом приєднання клієнта, в силу вимог ст. 634 ЦК України, до запропонованого банком договору (умов кредитування) ; 2) з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, частково сплачував заборгованість, що свідчить про отримання ним кредитної картки «Універсальна»; 3) відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, судово-економічні експертизи не призначалися; 4) на правомірність зміни кредитного ліміту, відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов; 5) на правомірність зміни тарифів та умов обслуговування, в силу вимог ст. 627, 629 ЦК України та п.п. 5.3, 6.3, кредитного договору (Умов); 6) відповідач будучи клієнтом приватбанку та маючи відкритий 07.07.2007 року рахунок, 09.07.2007р. шляхом підписання кредитного договору приєднався до Умов, в зв`язку з чим йому було 09.07.2007р. встановлено кредитний ліміт 21600 грн.; 7) картка № НОМЕР_1 дебетова та видана на ім`я клієнта; 8)за Умовами договору, правил користування платіжною карткою банк має право списувати з будь-якого рахунку власника, відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, при підписанні анкети заяви відповідач погодився з умовами, правилами, а тому таке списання є правомірним; 9) відповідно до п.9.3 Умов та Правил, дія договору пролонговується кожних 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці; 10) відповідач був ознайомлений з умоваи оскільки протягом тривалого часу користувався карткою, погашав заборгованість;

Ухвала суду про витребування доказів від 23.09.2021р. (розрахунку позовних вимог в частині нарахування заборгованості за тілом кредиту, за простроченим тілом кредиту та процентами, виходячи із процентної ставки у розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором (заява)№б/н від 09.07.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , за весь період існування кредитних відносин з відповідачем, а саме за період з 09.07.2007р. по 20.12.2020р. (дату, станом на яку позивачем визначена заборгованість); з зазначеням окремим рядком суми фактично отриманих відповідачкою кредитних коштів та суми коштів зарахованих позивачем на погашення тіла кредиту, без урахування комісій, відсотків, штрафних санкцій та інших платежів, та - окремими рядками суми нарахованих комісій, відсотків, штрафних санкцій та інших платежів та суми коштів зарахованих позивачем по вказаним платежам, окремо по кожному із виду платежів, не залежно від заявлених позовних вимог) виконана позивачем не була, з посиланням на те, що надання такого не виявляється можливим з технічних причин.

Згідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд з власної ініціативи розгляд справи проводить в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 09.07.2007 р. ОСОБА_1 , за письмовою заявою про надання ЗАТ «ПриватБанк» банківських послуг, як клієнту раніше ідентифікованому за картковим рахунком, відкрито розрахунковий рахунок з видачею кредитної картки. У цій же заяві погоджено: тип карти: 545708297; валюту: гривня; тип кредитного ліміту: фінансовий; суму кредитного ліміту: 300 грн.; базову процентну ставку: 22,8 % із розрахунку 360/рік; розмір комісії за кредитне обслуговування: 1% від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміта: відповідає строку дії картки; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості; погашенням заборгованості по кредитному ліміту: шляхом внесення коштів на карту клієнтом або списанням банком коштів з дебетової картки № НОМЕР_1 . В ній же зазначено номер карти НОМЕР_2 та дату її видачі 21.08.2007р . (заява б/н від 09.07.2007р.);

- «Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою» затверджені наказом від 24 травня 2005 року №С-89 зі змінами внесеними згідно наказу №906 С-169 від 23 серпня 2006 року (Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Зміни згідно наказу №906 С-169 від 23 серпня 2006 року);

- 07.07.2007 року позичальнику відкрито картку термін дії якої 07/15 (довідка АТ КБ «ПриватБанк» про надані позичальнику кредитні картки);

- умови кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я позичальника ОСОБА_1 змінювалися: 09.07.2007 р. встановлено кредитний ліміт 21600 грн.; 22.08.2007р. зменшено кредитний ліміт 2000 грн.; 25.09.2008р. збільшено кредитний ліміт до 3000 грн.; 22.07.2009р. та 16.02.2010р. зменшено кредитний ліміт до 2800 грн.;21.08.2011р. збільшено кредитний ліміт до 4300 грн.; 31.01.2017р. кредитний ліміт збільшено до 5700 грн.; 30.12.2019р. кредитний ліміт зменшено до 0 (довідка АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки);

- у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, у нього станом на 20.12.2020р., утворилася заборгованість в розмірі 13530,84 грн., з них: 9300,01 грн. заборгованість по тілу кредиту (прострочене) та 4230,83 грн. заборгованість по простроченим відсоткам (розрахунки заборгованості станом на 31.10.2015р., на 30.09.2019р. та на 20.12.2020р.);

- відповідач ОСОБА_1 в період з 28.08.2007 року по 20.10.2015 користувалася кредитною карткою, здійснювала зняття готівки, оплату комунальних послуг, тощо, всього на суму 19465,22 грн.. Вона ж погашала заборгованість, погашення якої також здійснювалося шляхом автоматичного погашення заборгованості з карти НОМЕР_3 (пенсійна карта) та переказом за договором SAMDNS481, з зарахуванням цих коштів на погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого тіло кредиту зменшувалося. В цей же період нею були внесені та зараховані по кредитному договору кошти на суму 24178,41грн. (виписка за договором б/н від 17.05.2021р., виписка по основній картці № НОМЕР_4 (пенсійна), розрахунок заборгованості станом на 31.10.2015р.);

- останнє використання кредитної картки відповідач здійснила 20.10.2015 року в сумі 107 грн. (зняття готівки в банкоматі) (виписка за договором б/н від 17.05.2021р., виписка по основній картці № НОМЕР_4 (пенсійна));

- станом на 31.10.2015р. (припинення позичальником користування карткою) заборгованість відповідача по тілу кредиту, за розрахунком банку, становила 4290 грн. та по простроченим процентам 139,04 грн. (розрахунок банку станом на 31.10.2015р., виписка за договором б/н від 17.05.2021р.)

- в період після 31.10.2015 року по 01.04.2020 року відповідач ОСОБА_1 не користувалася кредитними коштами та в цей же період (в т.ч. поза межами строку дії картки) банком продовжувалися вчинятися дії щодо нарахування позичальнику за кредитним договором відсотків, а також нараховувалися штрафи за прострочення за кредитом, пеня, які не були узгоджені сторонами при укладенні договору 09.07.2007 року, та відбувалося їх автоматичне списання за рахунок тіла кредиту. В цей же період позичальником (23.11.2017р.) через термінал самообслуговування було внесено кошти в сумі 338 грн. та банком було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості, відсотків, та інших з карти НОМЕР_3 та НОМЕР_5 на суму 17372,84 грн. (виписка за договором б/н від 17.05.2021р., розрахунки заборгованості станом на 31.10.2015р., на 30.09.2019р. та на 20.12.2020р);

- протягом 2007-2020рр., банком нараховано позичальнику за кредитним договором штрафи за прострочення за кредитом (441,11грн.), пеню (2050 грн.) та проведено їх автоматичне списання за рахунок тіла кредиту (розрахунки банку станом на 31.10.2015р., на 30.09.2019р. та на 20.12.2020р., виписка за договором б/н від 17.05.2021р.)

- в період з 09.07.2007р. по 31.12.2012 р. банком було нараховано позичальнику відсотки за користування кредитом в сумі 3256,83 грн. та позичальник ОСОБА_1 внесла на їх погашення кошти в сумі 3210,76 грн. (графи 9, 10, 11 «нараховано відсотків» та «сплачено відсотків» розрахунку банку станом на 31.10.2015р., виписка за договором б/н від 17.05.2021р);

- у період з 01.01.2013 по 01.04.2020р., відсоткова ставка за кредитом була збільшена банком в односторонньому порядку, а саме: з 01.01.2013р. по 19.09.2014р. проценти нараховувалися за ставкою 30% річних; з 20.09.2014р. по 19.04.2015р. за ставкою 34,80 % річних та з 20.04.2015р. по 31.10.2015р. за ставкою 43,20 % річних; з 01.11.2015р. по 18.11.2016р. за ставкою 34,8% річних; з 19.11.2016р. по 31.07.2020р. за ставкою 43,2 % річних; з 01.10.2019р. по 29.02.2020 р. 86,4% річних (розрахунки банку станом на 31.10.2015р., на 30.09.2019р. та на 20.12.2020р.);

- у період з 01.01.2013 по 31.10.2015р. банком за підвищеними відсотковими ставками було нараховано 7237,80 грн. заборгованості по процентам, та відповідачем було внесено кошти на погашення відсотків нарахованих банком за збільшеними ставками в сумі 5819,12 грн. (графи 9,10 "нараховано відсотків" та 11 «сплачено відсотків» розрахунку банку станом на 31.10.2015р., виписка за договором б/н від 17.05.2021р., розрахунки заборгованості станом на 30.09.2019р. та на 20.12.2020р.)

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

При прийнятті рішення суд керується наступними нормами закону:

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

За матеріалами справи слідує, що позичальник ознайомилася та узгодила саме ті умови та правила кредитування, до яких вона приєдналася шляхом підписання заяви від 09.07.2007 року.

Тому до матеріалів справи банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 24 травня 2005 року №С-89 за змінами внесеними згідно наказу №906 С-169 від 23 серпня 2006 року, який є належним доказом лише в тій частині, що узгоджена з позичальником, а саме змінюваного розміру кредитного ліміту та встановленого розміру процентів (1,9% щомісяця), а тому в цій частині може бути застосована до правовідносин, які склалися між сторонами.

Відповідно до вимог статті 526 ЦКУкраїни зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Божник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Згідно зі статтею 530ЦКУкраїни якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В той же час, незважаючи на такі обставини, позивачем починаючи з 01.01.2013 року розрахована заборгованість відповідачки із застосуванням збільшеної відсоткової ставки, доказів про погодження якої позивачем не надано, а саме: з 01.01.2013 року по 19.09.2014р. проценти нараховувалися за ставкою 30% річних; з 20.09.2014р. по 19.04.2015р. за ставкою 34,80 % річних та з 20.04.2015р. по 31.10.2015р. за ставкою 43,20 % річних; з 01.11.2015р. по 18.11.2016р. за ставкою 34,8% річних; з 19.11.2016р. по 31.07.2020р. за ставкою 43,2 % річних; з 01.10.2019р. по 29.02.2020 р. 86,4% річних.

Відповідно до заяви від 09.07.2007 року строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки -07/15, процентна ставка 22,8% річних.

Інших умов кредитування позичальником не узгоджувалося, та будь-яких заяв або довідок не підписувалося.

Тому, суд вважає, що виходячи з узгодженої позичальником процентної ставки за користування кредитом, витягу із особового рахунку позичальника, розрахунку заборгованості наданого банком станом на 2015 рік, та виходячи з помісячного тіла кредиту зазначеному у ньому, реальна заборгованість відповідачки за процентами за користування кредитом за ставкою 22,8% річних в період з 01.01.2013р. по 31.10.2015р.,мала би становити 3194,22 грн.. Однак банком було нараховано 7237,80 грн. заборгованості по процентам, а відповідачем сплачено в їх рахунок - 5819,12 грн.

Також, в період з 09.07.2007р. по 31.12.2012 р. банком було нараховано позичальнику відсотки за користування кредитом в сумі 3256,83 грн. та ОСОБА_1 внесла на їх погашення 3210,76 грн.

При цьому, за розрахунком банку, станом на 31.10.2015р. (припинення позичальником користування карткою) заборгованість відповідача по тілу кредиту становила 4290 грн. та по простроченим процентам 139,04 грн.

З 2007 по жовтень 2015 року було нараховано та списано за рахунок тіла кредиту штрафи в розмірі 241,11 грн.

За цей же період, 09.07.2007 року по 31.10.2015р.(останнє використання відповідачем кредитної картки), відповідачем було використано 19465,22 грн. та внесено 24178,48 грн.

Після 31.10.2015 року та по 01.04.2020 року банком продовжувалися вчинятися дії щодо нарахування позичальнику за кредитним договором відсотків, а також нараховувалися штрафи за прострочення за кредитом - 200 грн, та пеня 2050 грн., та відбувалося їх автоматичне списання за рахунок тіла кредиту.

Та в цей же період, - банком також вчинялося автоматичне погашення (списання) простроченої заборгованості з карти НОМЕР_3 та НОМЕР_5 , що склало загалом 17372,84 грн.. Також позичальником через термінал самообслуговування, 23.11.2017р., було сплачено кошти в сумі 338 грн. .

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому ст.ст. 76-80 та 82 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, відповідно до приписів ст.ст. 12, 13, 76-89, 175 ЦПК України, обв`язок надання суду обґрунтованого розрахунку позовних вимог та надання доказів на підтвердження його обґрунтованості, тобто доведення перед судом його правильності та достовірності, покладено на позивача.

При цьому, суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості по відсотках та тілу, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який не виконав ухвали суду про витребування доказів та не надав суду розрахунку заборгованості по процентам, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки, та щодо суми фактично отриманих відповідачкою кредитних коштів та суми коштів зарахованих позивачем на погашення тіла кредиту, без урахування комісій, відсотків, штрафних санкцій, інших платежів

З врахуванням того, що позивач фактично штучно та безпідставно збільшував розмір основного боргу по кредиту, за рахунок зарахування в заборгованість платежів вид яких не обумовлений договором між сторонами (не узгоджений в анкеті-заяві), та відсотків за збільшеною відсотковою ставкою не погодженою ними ж (не узгоджений в анкеті-заяві, в якій вони визналили ставку як 22,8% річних), та після фактичного припинення користування відповідачем кредитною карткою в жовтні 2015 року продовжував списувати за рахунок тіла кредиту відсотки, штрафи, пені, а також здійснив автоматичне погашення заборгованості, в тому числі з пенсійної та дебетної карток відповідача, на суму 17372,84 грн., загальна заборгованість за тілом кредиту та процентами визначена позивачем у позовних вимогах не може вважатись належно доведеною.

Отже, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором, а тому позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо.

А тому заява відповідача та його представника про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102 грн., понесені позивачем при подачі позову до суду, слід залишити за позивачем.

керуючись ст.ст. 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13530, 84 грн,- відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. покласти на позивача Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій