Постанова

Іменем України

21 січня 2022 року

м. Київ

справа № 635/8990/19-ц

провадження № 61-16996св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, державний кадастровий реєстратор Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Давидова Олена Миколаївна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2020 року у складі судді Березовської І. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру), державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру Давидової О. М., Шевченко М. В., Журби Л. Г., Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області (далі - Пісочинська селищна рада), фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5 ) про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області IV сесії VII скликання від 15 березня

2016 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд із земель житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,15400 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же рішенням рекомендовано ОСОБА_3 розроблену та погоджену, згідно з вимогами чинного законодавства технічну документацію із землеустрою, подати для розгляду до Коротичанської селищної ради.

ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_3 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру Давидовою О. М. внесено відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та присвоєно кадастровий номер :00:016:0025.

Вказує, що вона є власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та є користувачем суміжної земельної ділянки. Вважає, що дії державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру Давидової О. М. неправомірними, а внесені дані до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що підлягають скасуванню.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Обов`язковою складовою технічної документації є план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості, виготовлення кадастрового плану. Отже, обов`язковою складовою частиною кадастрової зйомки є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Проте як вбачається із акта погодження меж земельної ділянки від 04 травня 2016 року, який міститься у технічній документації, в ньому відсутній її підпис як суміжного власника земельної ділянки.

Таким чином, актом погодження меж земельної ділянки від 04 травня 2016 року фактично не погоджено межі земельної ділянки із усіма суміжними власниками. Її не було належним чином повідомлено про проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки. Зазначає, що згідно з вимогами чинного законодавства, власники суміжних земельних ділянок мають бути повідомлені про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки за п`ять робочих днів листом або за допомогою інших засобів зв`язку.

Тільки у разі неможливості встановлення місцезнаходження власника суміжної земельної ділянки такі власники повідомляються через оголошення у пресі.

ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 на час погодження меж земельної ділянки були обізнані про її постійне місце проживання, проте не повідомили її у встановлений чинним законодавством спосіб про час та місце проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки.

Наслідком цього порушення є невідповідність акта погодження меж земельної ділянки вимогам чинного законодавства, що в свою чергу призводить до невідповідності вимогам чинного законодавства технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, з огляду на невідповідність технічної документації із землеустрою вимогам чинного законодавства, державний кадастровий реєстратор ОСОБА_6 повинна була відмовити у внесені відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що внаслідок виготовлення технічної документації із землеустрою та подальшої реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку, порушені її права на володіння та користування частиною належної їй земельної ділянки, необхідної для обслуговування об`єктів нерухомості.

Посилаючись на викладене, позивач просила скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:016:0025.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2020року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною, не підписання позивачем акта погодження меж земельної ділянки, навіть при відсутності належного повідомлення позивача про час проведення зазначених робіт, при не доведенні останнім порушення його прав, не є підставою для скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що технічні паспорти, які знаходяться у матеріалах справи, не містять координат поворотних точок меж земельної ділянки, тому схематична невідповідність конфігурації земельних ділянок не може бути належним та достатнім доказом для висновку про те, що права позивача порушені та має місце накладання земельної ділянки наданої ОСОБА_3 на земельні ділянки право на які має позивач.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду

від 28 березня 2018 року у справі № 681/1039/15-ц. Крім того, суди не дослідили зібрані у справі докази, та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

У грудні 2021 року представник ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подала до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що позивач не надала доказів порушення її прав.

У грудні 2021 року ГУ Держгеокадастру подано відзив на касаційну, у якому зазначено, що ОСОБА_3 для здійснення державної реєстрації земельної ділянки надала державному кадастровому реєстратору усі документи, визначені Законом України «Про Державний земельний кадастр» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру, у якій зазначила, що вона надала докази її неповідомлення про виконання робіт із встановлення меж земельних ділянок, цьому факту надано неправильну правову оцінку. Твердження відповідача про належне повідомлення позивача про час та місце передавання межових знаків не відповідає дійсності.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини, встановлені судами

Рішенням Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області IV сесії VII скликання від 15 березня 2016 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, із земель житлової та громадської забудови орієнтованою площею 0,15400 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 цього рішення рекомендовано ОСОБА_3 розроблену та погоджену, згідно з вимогами чинного законодавства технічну документацію із землеустрою, подати для розгляду до Коротичанської селищної ради.

ФОП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_3 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру у Харківській області Давидовою О. М. внесено відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та присвоєно кадастровий номер :00:016:0025.

ОСОБА_9 є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та є суміжним землекористувачем з ОСОБА_3 .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 152 ЗК Українивласник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені закономспособи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

За змістом статті 198 ЗК Українипогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно з положеннями статті 55 Закону України «Про землеустрій»установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція

№ 376).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК Українилише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа, акта погодження меж, потрібно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, оскільки не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження№ 14-552цс18), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи питання наявності порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій не довела порушення своїх прав, не надала до суду доказів того, що земельна ділянка відповідача після встановлення меж в натурі накладалася на її земельну ділянку або якимось іншим чином порушує право позивача на земельну ділянку.

Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не просила призначити судову експертизу з метою встановлення, чи накладаються межі спірних земельних ділянок. Позивачем не подано доказів для встановлення факту розширення межі земельної ділянки відповідачем за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 , а також, що існують будь-які накладення земельних ділянок відповідача на земельну ділянку позивача.

Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання незаконним рішення місцевої ради про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526cво18), що спростовує доводи касаційної скарги про те, що непогодження позивачем меж земельної ділянки відповідача є підставою для задоволення позову.

Установивши, що ОСОБА_3 набула права власності на спірну земельну ділянку відповідно до вимог закону, а позивачкою не доведено порушення відповідачем її прав унаслідок порушення норм земельного чи цивільного законодавства, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Ненадання позивачем згоди на погодження меж земельної ділянки та непідписання акта погодження меж земельної ділянки відповідача може бути підставою для скасування державної реєстрації у зв`язку з відсутністю лише у разі, якщо має місце порушення прав позивача як власника суміжної земельної ділянки.

У своїй касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 681/1039/15-ц.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності потрібно насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального законуне будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

У справі № 681/1039/15-ц, на яку міститься посилання в касаційній скарзі, серед іншого, встановлено, що при приватизації відповідачем земельної ділянки частково приватизована земельна ділянка позивача, тобто встановлено порушення прав особи, яка зверталась до суду.

У справі, що переглядається, судами встановлено, що позивач не довела захоплення земельної ділянки відповідачкою при приватизації суміжної земельної ділянки. Тому рішення судів у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 681/1039/15-ц (провадження № 61-4200св18).Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційної провадження, не підтвердилися.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 вказувала на те, що суди не дослідили зібрані у справі докази, та не надали їм належної правової оцінки.

Разом з тим вказані доводи заявника спростовуються висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які встановили обставини справи у достатньому обсязі для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення по суті спору. Судами надано відповіді на кожен аргумент позивача та відповідача, які мають значення. Водночас порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено, оцінку доказам надано як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний