Справа № 450/5404/21 Провадження № 2/450/683/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Добош Н.Б., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за частку спільного майна, придбаного за час перебування у шлюбі,-

встановив:

на адресу Пустомитівського районного суду Львівської області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за частку у спільному майні подружжя у розмірі 12 500 Євро.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебуваючи в шлюбі придбали земельну ділянку, що знаходиться на території Федеративної Республіки Німеччина. Позивач вказану земельну ділянку вважає спільною сумісною власністю подружжя. Тому враховуючи, що вказану земельну ділянку поділити в натурі, є неможливо, або вкрай утруднено, позивач вважає за доцільне отримати від відповідача компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості земельної ділянки.

Таким чином встановлено, що предметом позову, є компенсація за 1/2 частку земельної ділянки що знаходиться на території Федеративної Республіки Німеччина.

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу компенсації вартості нерухомого майна, що знаходиться на території Федеративної Республіки Німеччини, яка, за твердженням позивача, була набуто подружжям за час перебування сторонами у шлюбі.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про міжнародне приватне право», для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні: 1) приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; 2) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 497 ЦПК України).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

З урахуванням викладеного, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності. Тому на стадії відкриття провадження суд повинен з`ясувати питання про те, чи поширюється його компетенція на розгляд даної справи.

Закон України «Про міжнародне приватне право» (статті 75-77) передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

За приписами пунктів 1 і 2 частини першої статті 76 Закону України № 2709-IV суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України визначені статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Вирішення питання про поділ майна подружжя з іноземним елементом здійснюється відповідно до частини першої статті 61 Закону України "Про міжнародне приватне право", згідно з якою подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. Аналогічні рекомендації щодо вказаного питання надано в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13.

Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з`ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності - порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли.

Частиною 2 статті 42 Закону України «Про міжнародне приватне право», визначено, що захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться.

У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-954/2004 (провадження № 61-19125св18) зроблено висновок, який також викладений у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 596/820/17 (провадження № 61-32590св18), що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен був перевірити належність справи до його підсудності. Норми про розмежування компетенції судів у справах з участю іноземних громадян передбачені у міжнародних конвенціях і двосторонніх договорах України. Статтею 22 Брюссельської постанови № 44/2001 про міжнародну підсудність, виконання судових рішень у цивільних і торговельних справах передбачено виключну підсудність у справах з приводу нерухомого майна. Таким чином, за законодавством України та укладеними нею міжнародними договорами компетентними у справах з іноземним елементом визнаються суди держави, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 21 грудня 2016 року (справа № 954/2004, касаційне провадження № 6-899цс16), відповідно до якої за положеннями ЦПК України, який набув чинності 01 вересня 2005 року (стаття 114) (подібна до ст. 30 ЦПК України в ред. Від 15.12.2017), Закону України «Про міжнародне приватне право» (розділи III та V) спори щодо нерухомого майна розглядаються за місцем знаходження цього майна та за правом, яке має найбільший зв`язок з правочином, якщо сторони не обрали інше право до цих правовідносин.

Так як, позовні вимоги є майновим спором між подружжям щодо нерухомого майна, вирішення спору передбачає визначення статусу цього майна та права власності на таке майно, яке знаходиться на території Федеративної Республіки Німеччина, то в даному випадку на цей спір розповсюджуються правила виключної міжнародної підсудності, а саме, компетентними є суди за місцезнаходженням нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 9ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленомуст. 31 цього Кодексу.

З огляду на те, що справа повинна розглядатися за місцем знаходження майна, яке знаходиться за межами України, суддя не вбачає можливості направити справу за підсудністю до іншого суду та вважає за необхідне повернути позивачу.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи з загальних засад цивільного судочинства, дану позовну заяву необхідно повернуту позивачу для подачі до належного компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, повернення заяви або скарги.

З врахування наведеного сплачена сума судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 3850, 00 грн., підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 187 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за частку спільного майна, придбаного за час перебування у шлюбі - вважати неподаною та повернути позивачу.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3850, 00 грн. сплачений на поточний рахунок НОМЕР_1 згідно квитанції про сплату № ПН735 від 13.12.2021 року.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

СуддяН. Б. Добош