Справа № 615/1886/21
Провадження № 2/615/44/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токмакової А.П.,

секретаря судового засідання - Дутко В.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Валківської міської ради Харківської області, Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

встановив:

10.12.2021 року представник позивача ОСОБА_2 за допомогою системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше, як 5 років до часу відкриття спадщини; визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 7,14 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Нове життя» згідно сертифікату серії ХР №009219 з невитребуваних/нерозподілених земельних часток (паїв) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) по КСП «Нове життя» згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №009219, зареєстрованого 17.05.2000 року за №405. Даний сертифікат був отриманий ОСОБА_3 , про що свідчить його підпис у відповідній графі.

Зазначила, що оскільки позивач постійно проживав зі своїм дядьком за адресою: АДРЕСА_1 , вів з ним спільне господарство, вважав, що відповідно до ст.1270 ЦК України прийняв спадщину.

В грудні 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті дядька ОСОБА_3 , але нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду через втрату оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай).

Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 16.12.2021 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу.

Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися.

В судове засідання представник позивача надала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідача - міський голова Скрипніченко В. надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради, просить прийняти рішення згідно закону на підставі наявних доказів.

Представник ПСП «Нове життя» Степаненко В.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки відповідачі визнали пред`явлений позов, суд враховуючи положення ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно архівної довідки Державного архіву ХОДА №01-45/732 від 28.09.2021 року, в архівному фонді Бюро записів актів громадянського стану районних відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області у книзі реєстрації актів про народження по Олександрівській сільській раді Валківського району Харківської області за 1936 рік є запис від 01.07.1936 року (реєстраційний №12) про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 « ОСОБА_3 », батько якого « ОСОБА_5 », мати - « ОСОБА_6 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася « ОСОБА_7 », батьками якої записані « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 », що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого 30.12.1959 року с. Олександрівка Валківського району Харківської області, актовий запис №351/17.

Як вбачається із даних свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 09.01.1960 року Благодатненським сільським ЗАГС Валківського району Харківської області, « ОСОБА_10 » зареєстрував шлюб із « ОСОБА_7 », після чого їй присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10.07.1976 року Благодатненською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис №22.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №6 від 29.09.2021 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області складено актовий запис №15 від 01.12.2004 року.

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №66663949 від 30.09.2021 року, відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалась.

Як зазначено в інформації Відділу №2 Управління у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 27.10.2021 року, ОСОБА_3 не значиться в державному акті на право колективної власності на землю серії ХР-06-00-000488, виданого сільськогосподарському підприємству «Нове життя» с. Олександрівка, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №85 від 07.02.1996 року. Разом з тим, в додатку №1 до вказаного державного акту під №12 значиться ОСОБА_3 . Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), ОСОБА_3 отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №009219 розміром 7,14 умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСП «Нове життя», про що свідчить підпис у графі «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №009219 видано на підставі розпорядження Валківської райдержадміністрації від 10.06.1996 року №188 та зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 17.05.2000 року за №405.

За інформацією Валківської міської ради Харківської області №03.13-50/130 від 03.11.2021 року, ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою проживав без реєстрації та доглядав ОСОБА_1 .

Згідно акту від 22.11.2021 року, ОСОБА_1 з 1997 року по 29.11.2004 року фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм дядьком ОСОБА_3 , спільно вели господарство, вважав його батьком, оскільки рано втратив рідних батьків. З 2003 року ОСОБА_1 проводив догляд за дядьком, піклувався про нього та лікував, а після його смерті здійснив поховання.

Приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О. у письмовій консультації №876/01-16 від 08.12.2021 року ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду з позовом про вставлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права на земельну частку (пай), оскільки оформити спадщину в нотаріальному порядку неможливо через втрату оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 ЗК України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Слід зазначити, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який згідно п.1 розділу II Прикінцевих положень набрав чинності з 1 січня 2019 року, внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема у ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в нинішній редакції) невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст.3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В даному випадку звернутися з заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за померлою особою мають право її спадкоємці.

Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Об`єкти спадкування мають майновий характер, а тому приймаючи спадщину позивач приймає права і обов`язки спадкодавця.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини.

Із наданих позивачем доказів вбачається, що він більше 5 років до часу відкриття спадщини постійно спільно проживав із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичної особи, але законом не визначено іншого порядку його встановлення, тому суд задовольняє заяву, що відповідає положенням ч.2 ст.315 ЦПК України.

Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що незаконність набуття померлим права власності на спадкове майно судом не встановлено, позивач у справі є єдиним спадкоємцем за законом, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, так як досліджені докази свідчать про неможливість оформити спадщину в нотаріальному порядку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , не менш як 5 років до часу відкриття спадщини спільно проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право на земельну частку (пай) розміром 7,14 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Нове життя» згідно сертифікату серії ХР №009219 з невитребуваних/нерозподілених земельних часток (паїв) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 31.01.2022 року.

Суддя А.П. Токмакова