Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6333/21
Провадження № 22-ц/812/217/22 Доповідач апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

31 січня 2022 року м. Миколаїв справа №490/6333/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - Кузьміних І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Шолох Л.М. в приміщенні цього ж суду (повну ухвалу складено цього ж дня) за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, у цивільній справи за її позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення,

установив:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Кузьміних І.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод їй, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом їх вселення.

19 листопада 2021 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Кузьміних І.М., звернулася із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначала, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що відповідач ОСОБА_1 є власником зазначеного житлового будинку, відповідач ОСОБА_3 - іпотекодержателем.

За інформацією, що з`явилася на сайті DOM.RIА спірний будинок виставлено на продаж. З метою недопущення порушення права користування житлом, заявник просила накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2021 року заяву представника позивача задоволено.

Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на зміст та обсяг позовних вимог накладення арешту на житловий будинок є видом забезпечення позову, який співмірний із заявленими позовними вимогами. Невжиття таких заходів зробить неефективним виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із указаною ухвалою, відповідач ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану ухвалу суду. Зазначав, що вжиті судом заходи забезпечення позову не відповідають заявленим вимогам та порушують його право власності на будинок.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття відповідних заходів зробить неефективним виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову не можуть бути визнані співмірними із позовними вимогами, які ОСОБА_2 заявила.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_2 звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову повідомляла, що вона звернулася із позовними вимогами немайнового характеру про вселення в житловий будинок АДРЕСА_1 цьому ОСОБА_2 не оспорює законність права власності ОСОБА_4 на вказаний будинок, а має намір довести своє та її дітей право на користування цим майном.

Відтак, накладення арешту на житловий будинок не є співмірним із позовними вимогами про вселення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №754/13350/16-ц.

Ураховуючи наведене, задоволення заяви про забезпечення позову у заявлений спосіб колегією суддів не може бути визнано таким, що не порушить права відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Кузьміних І.М., про забезпечення її позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.