УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Здоровиці О.В.

за участю

секретаря с/з Сисенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля розглянувши скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гиря Марія Миколаївна, боржник фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на рішення старшого державного виконавця Обухівського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Черненко Алли Анатоліївни,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника адвокат Гиря М.М. звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просить:

визнати неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Обухівського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Черненко А.А. від 18.11.2020 року про повернення стягувачу виконавчого листа № 753/23813/19, виданого 19.09.2020 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки в розмірі 1% вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 21.11.2019 року до моменту фактичного виконання судового рішення;

зобов`язати старшого державного виконавця Обухівського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Черненко А.А. усунути порушення права та вирішити питання про відкриття виконавчого провадження у встановлений законом спосіб.

Ухвалою суду від 06.08.2021 року дана скарга прийнята судом до судового розгляду, поновлено скаржнику строк для подання скарги до суду.

В своїй скарзі заявник зазначає, що про повернення виконавчого листа стягував дізнався лише 04.08.2021 року. Вважає, що прийняте державним виконавцем рішення у вигляді повідомлення про відмову у відкритті виконавчого провадження є безпідставним та незаконним. Заявник посилається на вимоги ч.11,12 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», які зобов`язують державного виконавця у постанові про відкриття провадження зазначити самостійно розрахувану остаточну суму відсотків (пені), якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення. Крім того зазначає, що ст..4 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає вичерпні підстави, за яких державний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу. Підстава, на якій виконавчий документ був повернутий стягувачу відповідно до повідомлення державного виконавця від 18.11.2020 року (не зазначена сума до стягнення коштів) вказаною нормою не передбачена, оскільки виконавець, відповідно до ст..26 ЗУ «Про виконавче провадження», самостійно повинен був розрахувати остаточну суму відсотків (пені). Заявник зазначає, що в даному випадку, відсутність чітко визначеної суми пені, присудженої до стягнення, не могло слугувати достатньою підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження,оскільки це є обов`язком державного виконавця. Крім того, заявник посилається на порушення державним виконавцем вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012 року в частині належного повідомлення стягувача щодо прийнятого рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

З письмових пояснень старшого державного виконавця Обухівського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Черненко А.А. (а.с.160-161) вбачається, що остання просить відмовити у задоволенні скарги вважаючи її необґрунтованою.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась. Також не з`явився представник скаржника адвокат Гиря М.М.. Вказані особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. Зі змісту скарги вбачається, що представник скаржника просить розглядати скаргу за відсутності стягувача та представника.

Державний виконавець належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, але в судове засідання не з`явився. З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не заперечував проти розгляду справи без його участі.

Враховуючи вимоги ст.450 ЦПК України, суд вважав можливим розглядати скаргу без участі стягувача, боржника, державного виконавця, оскільки їх не явка не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення вартості придбаного товару належної якості. Вказаним рішенням, яке набрало чинності 07.08.2020 року, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- вартість повернутого продавцю товару в сумі 11362,00 грн;

- неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 21.11.2019 року до моменту фактичного виконання судового рішення;

- витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

На виконання вказаного рішення Добропільським міськрайонним судом ОСОБА_1 були видані три виконавчі листи, серед яких і виконавчий лист № 753/23813/19, виданий 19.09.2020 року про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 21.11.2019 року до моменту фактичного виконання судового рішення.

Вищевказаний лист разом з заявою щодо його примусового виконання був пред`явлений стягувачем до виконання до Обухівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ).

Вказане підтверджується копією повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.138).

Зі змісту повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.138), яке винесено 18.11.2020 року старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) вбачається, що вказана посадова особа повернула, на підставі п.6 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», зазначений виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання посилаючись на те, що у виконавчому листі «…не зазначено резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, а саме: не зазначена сума до стягнення коштів….».

Вказане рішення про відмову у прийнятті до виконання виконавчого листа стягувач вважає безпідставним і незаконним, бо вважає, що відсутність чітко визначеної суми пені, присудженої до стягнення не могло слугувати достатньою підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки обов`язок державного виконавця здійснити розрахунок остаточної суми пені прямо визначений на рівні закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Вимоги до виконавчого документа передбачені ст..4 ЗУ «Про виконавче провадження». Так, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частина 4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає випадки за яких виконавчий документ може бути повернутий стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Відповідно до вказаної норми виконавчий документ повертається якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Тобто з наведеного вбачається, що законом визначений вичерпний перелік підстав за яких державний виконавець може повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, який розширеному тлумаченню не підлягає.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, державний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Як вбачається зі змісту повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.138), старший державний виконавець Обухівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) повернув стягувачу виконавчий лист, на підставі п.6 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», без прийняття до виконання посилаючись на те, що у виконавчому листі «…не зазначено резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, а саме: не зазначена сума до стягнення коштів….».

В той же час слід зазначити, що вимоги ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачають, що у виконавчому документі серед іншого повинна бути зазначена резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень (п.5 ч.1 ст.4).

З копії виконавчого листа, який був повернутий стягувачу ( ОСОБА_2 ) без виконання державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) 18.11.2020 року, вбачається, що в ньому резолютивна частина рішення зазначена таким чином «…. Суд вирішив (присудив): Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 21.11.2019 року до моменту фактичного виконання судового рішення.»(а.с.142).

Зазначена резолютивна частина рішення, викладена у виконавчому листі (а.с 142), який видано Добропільським міськрайонним судом Донецької області 17.09.2020 року на підставі рішення суду, прийнятого в рамка цивільної справи № 753/23813/19 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення вартості придбаного товару належної якості, повністю відповідає змісту резолютивної частини вказаного рішення суду (а.с.49-51).

Тобто, з наведеного вбачається, що виконавчий лист (а.с.142), який був повернутий державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) 18.11.2020 року стягувачу, повністю відповідав вимогам ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», які пред`являються до змісту виконавчих документів.

В будь-якому разі зазначити в виконавчому листі суму кошті, які підлягає стягненню не було можливим, оскільки резолютивна частина рішення таких відомостей не містила.

В той же час слід зазначити, що відповідно до вимог діючого ЦПК України, а саме ч.10-11 ст.265 ЦПК України, передбачено, що суд приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Згідно ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно вимог ч.11-12 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Тобто з наведених норм вбачається, що в разі якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, саме державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження повинен розрахувати остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

В судовому засіданні встановлено, що стягувач ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) з заявою щодо примусового виконання виконавчого листа № 753/23813/19, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області, зміст якого відповідав вимогам ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», але державний виконавиць повернув його без прийняття до виконання. В зазначеному виконавчому листі (а.с.142) зазначено про стягнення з боржника на користь стягувача неустойки в розмірі 1% вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 21.11.2019 року до моменту фактичного виконання судового рішення.

Виконавець, відповідно до ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення.

Враховуючи наведені норми, а також те, що згідно ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення, суд вважає, що у державного виконавця підстав для повернення виконавчого листа (а.с.142) не було, що свідчить про те, що прийняте державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.11.2020 року є незаконним, оскільки не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

В той же час суд зазначає, що ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

Вказані норми зобов`язують державного виконавця вживати всіх заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішень та дають право, в разі незрозумілості рішення суду, змісту виконавчого документу, звертатися до суду, який видав виконавчий документ з приводу роз`яснення їх змісту.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з наведено, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки повернення виконавчого листа було здійснено всупереч норм, передбачених ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 447-453, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гиря Марія Миколаївна, боржник фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на рішення старшого державного виконавця Обухівського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Черненко Алли Анатоліївни задовольнити.

Скасувати повідомлення старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Черненко Алли Анатоліївни від 18.11.2020 року про повернення виконавчого документу № 753/23813/19 стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати державного виконавця Обухівського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Черненко Алли Анатоліївни вирішити питання про відкриття виконавчого провадження у встановлений законом спосіб за заявою ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа № 753/23813/19, виданого 19.09.2020 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 21.11.2019 року до моменту фактичного виконання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені 27 січня 2022 року. Повний текст ухвали складений 31 січня 2022 року.

Суддя О.В.Здоровиця

27.01.22