КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/5257/21 Головуючий у І інстанції -Диба О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/208/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, посилаючись на те, що на початку 2008 року позивач познайомився з відповідачем, після чого остання повідомила, що неофіційно займається продажем земельних ділянок у с.Старі Безрадичі Обухівського району Київської області.

На початку осені 2008 року позивач разом з відповідачем їздили до с.Старі Безрадичі, де позивачу було запропоновано дві земельні ділянки площею 0,12 га, після чого він погодився їх придбати.

На виконання попередніх домовленостей 09.12.2008 року позивач уклав попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_3 , яка повинна була продати йому земельну ділянку площею 0,065 га. Головною умовою укладання договору було придбання суміжної земельної ділянки площею 0,0550 га.

23.12.2008року в рамках виконання попередніх домовленостей відповідач організувала підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки 0,0550 га між позивачем та ОСОБА_4 , інтереси якої представляла ОСОБА_5 на підставі довіреності. Вартість земельної ділянки згідно договору складала 108 200 грн., що станом на дату укладання правочину становило 13748 доларів США.

Як вказує позивач, ним фактично було передано відповідачу 42 000 доларів США в рахунок придбання двох земельних ділянок, проте відповідач разом з іншими особами навмисно ухилялася від підписання основного договору, пояснюючи це тим, що повний пакет необхідний для підписання не готовий.

В подальшому відповідач запропонувала позивачу придбати дві земельні ділянки площею 0,25 га, розташовані поруч з вже придбаними позивачем, про що були досягнуті окремі домовленості між сторонами, а також щодо оформлення вже оплачених земельних ділянок на ім`я позивача.

В результаті таких дій позивач з чотирьох обумовлених земельних ділянок отримав право власності на земельну ділянку площею 0,0550 га та на земельну ділянку площею 0,25 га, яка була йому подарована згідно укладеного договору дарування від 31.07.2009 з ОСОБА_6 , від імені якого за довіреністю виступав відповідач, щодо інших земельних ділянок відповідач запевнила позивача, що для повного їх оформлення за позивачем йому необхідно сплатити додатково 25 000 доларів США, що було зроблено позивачем.

Позивач зазначив, що відповідач запевнив його у необхідності оформлення довіреності на ім`я відповідача для подальшого оформлення земельних ділянок за позивачем, у зв`язку з чим 18.01.2014 ним було оформлено довіреність на ім`я відповідача строком на один рік.

Проте відповідач станом на дату звернення до суду із позовною заявою, жодних дій з оформлення земельних ділянок за позивачем не вчинив, в добровільному порядку відповідач безпідставно утримані кошти не повернув.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 41 357 доларів США як безпідставно утримувані, а також судові витрати.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати як незаконне і необгрунтоване і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом безпідставно не допитано свідків, які мали підтвердити усну домовленість між сторонами щодо передачі грошових коштів, оскільки позивач не зміг надати суду документів на підтвердження передачі грошей, так як таких документів не існує.

Не допитав відповідача в судовому засіданні в якості свідка. Не встановив та не зазначив в рішенні зміст правовідносин та не застосував норму, яка підлягає застосуванню, а саме ст.. 1212 ЦК України. Несвоєчасно склав повний текст рішення.

Відзив не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно укладеного 09.12.2008 між ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності, та ОСОБА_1 попереднього договору, сторони зобов`язались в майбутньому в строк до 30.12.2008 укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки (основний договір) у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором. Об`єкт договору: земельна ділянка орієнтовною площею 0,065 га розташована на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, належна ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Ціна визначена сторонами у розмірі 103 460 грн., що становить 14000 доларів США.

Згідно п.2.6 вказаного договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 передав, а представник ОСОБА_3 отримала гроші в розмірі 29 560 грн., що на дату укладення цього договору становить 4 000 доларів США.

Договором про внесення змін від 23.12.2008 року до вищевказаного правочину сторони договору змінили строк укладення основного договору до 01.02.2009року включно.

23.12.2008року між ОСОБА_4 , від імені якої за довіреністю діяла ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0550 га, розташованої на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, вартістю 108 200 грн.

З витягу з Державного реєстру правочинів №6863166 від 23.12.2008 убачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2008 посвідченогоприватним нотаріусом Чеботар С.І. за номером 6723.

Згідно договору дарування земельної ділянки, укладеного 31.07.2009 року між ОСОБА_6 (дарувальник), від імені якого діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 (обдарований), дарувальник безоплатно та без ніяких умов передає у власність земельну ділянку кадастровий номер :15:009:0018 загальною площею 0,25 га розташовану на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, а обдарований приймає цю земельну ділянку у власність (в дар). Дар оцінено сторонами у 91 473,28 грн.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх повноважень №30305726 від 02.12.2014 року, за позивачем на праві приватної власності зареєстровано земельну ділянку кадастровий номер :15:009:0018 загальною площею 0,25 га розташовану на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області.

18.01.2014року позивачем видано довіреність на ім`я відповідача ОСОБА_2 на право представляти інтереси позивача з питань пов`язаних з державною реєстрацію права власності на належні йому земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,0550 га, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області.

З матеріалів справи також убачається та не заперечувалося стороною позивача, що спору з приводу зазначених у довіреності земельних ділянок у нього з відповідачем немає, вказані земельні ділянки належать позивачу на праві власності.

Крім того, позивач вказував, що сумарна вартість земельних ділянок, які перебувають у його власності, оформлених та придбаних за посередництвом відповідача, складає 25 643 долари США, у зв`язку з чим позивач і просив стягнути з відповідача залишок грошових коштів в розмірі 41 357 доларів США, які утримуються відповідачем без достатньої правової підстави.

Встановивши вказані обставини та відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що посилання сторони позивача на те, що відповідач частково виконав перед позивачем домовленості щодо реєстрації за позивачем на праві власності обумовлених земельних ділянок, при цьому інші домовленості залишились невиконаними, у зв`язку з чим відповідачем безпідставно утримуються 41 357 доларів США, не підтверджені належними доказами, позивачем не надано жодних документів щодо передачі грошових коштів відповідачу, а також звітів про оцінку майна, які б підтверджували вартість наявних у позивача земельних ділянок.

Твердження сторони позивача щодо того, що оформлення земельної ділянки 0,065 га розташованої на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, належної ОСОБА_3 , не відбулося з вини відповідача жодними доказами не підтверджується та суперечить матеріалам справи, оскільки з попереднього договору, укладеного 09.12.2008 між ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності, та позивачем, убачається, що відповідач не є стороною вказаного договору, посередником при його укладенні не виступала та свій підпис під ним не ставила. Крім того, згідно п.2.6 зазначеного договору саме позивач передав грошові кошти ОСОБА_5 в сумі 4 000 доларів США в якості підтвердження наміру укладення договору купівлі-продажу вищевказаної ділянки.

Такий висновок суду щодо безпідставності позовних вимог відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Як на підставу для задоволення вимог позивач посилається на застосування положень ст. 1212 ЦК України.

Правова позиція ВСУ у справі № 6-3090цс15: Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

У цій справі позивачем були передані відповідачу кошти за купівлю у майбутньому земельних ділянок. Згодом одна із земельних ділянок не була придбана і кошти не були повернуті. Позивач звернувся до суду із позовом посилаючись на ст. 1212 ЦК України. Начебто, правова підстава передачі коштів відпала, адже договорів не було. Проте, такі доводи є безпідставні.

ВСУ формулює висновок наступним чином: у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Правова позиція ВСУ (постанова судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13): У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування положень ст. 1212 ЦК України є безпідставні.

Інші аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають, його висновків не спростовують та не є підставами для його скасування.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Рішення у справі постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник