01.02.2022 Справа № 756/1493/21
Справа пр. № 2/756/574/22
ун. № 756/1493/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Андрейчука Т.В.
за участі секретаря судового засідання - Колесник А.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення, -
У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
У згаданій квартирі мешкають донька позивача ОСОБА_4 та чоловік, з яким вона проживає однією сім`єю без шлюбу, - ОСОБА_5
ОСОБА_1 стверджувала, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом спричинення сварок, погроз фізичною розправою. Відповідачі неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності за порушення правил співжиття.
У зв`язку з цим позивач на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК Української РСР просила суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 ; виселити відповідачів з указаної квартири.
У підготовчому засіданні представник позивача подав до суду заяву, в якій змінив предмет позову та просив суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 ; виселити відповідача ОСОБА_5 з указаної квартири.
Відповідачі відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не подали.
Треті особи пояснення щодо позову ОСОБА_1 до суду не подали.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 продовжують мешкати у квартирі АДРЕСА_1 та порушувати правила співжиття.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов свого довірителя з підстав, наведених у позові.
Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1 , нецензурно лаються, принижують позивача, пошкоджують внутрішнє оздоблення квартири, псують та викрадають предмети інтер`єру.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подали.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивача і її представника суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.
Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності її представника.
Заслухавши вступні слова позивача, її представника, третьої особи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками згаданого об`єкта нерухомості є ОСОБА_6 і ОСОБА_3 .
У цій квартирі мешкають донька позивача ОСОБА_4 та чоловік, з яким вона проживає однією сім`єю без шлюбу, - ОСОБА_5 .
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
У ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст.116 ЖК Української РСР.
Відповідно до ч. 1 ст.116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.
Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.
У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.
У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 679/1657/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що зі змісту ст. 116 ЖК Української РСР не випливає, що особа обов`язково повинна бути притягнута до адміністративної відповідальності. Cистематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними/
Наведене свідчить, що відповідачі систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для ОСОБА_1 проживання з ними в одній квартирі, а факт повторного вчинення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 одного й того самого правопорушення, підтверджує, що застосовані до них заходи впливу є безрезультатними.
Отже, наявні підстави для виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК Української РСР.
Водночас у поданій заяві про зміну предмета позову представник позивача просив суд не виселити відповідача ОСОБА_4 зі спірної квартири, а визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згаданий спосіб захисту порушеного права власника житлового приміщення застосовується виключно у випадку непроживання члена його сім`ї понад рік у спірному житлі.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.
У свою чергу позов ОСОБА_1 в частині виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення слід задовольнити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення - задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий; останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий; останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук