Справа № 464/6883/19 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/3245/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача -адвоката Чліяц А.А., представника відповідача ЛМР-адвоката Синьовського Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 464/6883/19 за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Львівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

18 грудня 2019 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Територіальної громади в особі Львівської міської ради про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім"єю з 1 січня 2011 року по 22 червня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19.02.2021 позов задоволено.

Вирішено встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю з 01 січня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада в особі представника Синьовського Б.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважають, що необхідною умовою встановлення факту постійного проживання позивача разом з спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як осіб, які склали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявність між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше ніж п`ять років до смерті спадкодавця. Проте судом не враховано, що сама позивач прописана в іншій області, отже судом було не в повній мірі досліджено та встановлено факт спільного проживання, як осіб які складали сім`ю.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В порядку ст.360 ЦПК України позивачем надано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначається про необгрунтованість та недоведеність Львівською міською радою свого відношення до позовних вимог, які різняться на стадії розгляду справи судом першої інстанції та при апеляційному оскарженні. Вважає, що факт проживання однією сім`єю та родинні відносини із спадкодавцем доведено належними доказами. Звертає увагу, що відповідач не наводить підстав для скасування позовної вимоги позивача про визнання права власності, натомість просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати. Просить апеляційну скаргу відхилити та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявими в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника позивача - адвоката Чліянц А.А. щодо заперечення доводів апяляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із Свідоцтвом про право власності на квартиру від 03.02.1997р. №Г-12989 квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.17).

Відповідно до Свідоцтва про смерть від 12.06.2019р. Серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Відповідно до Свідоцтва про смерть від 27.06.2019р. НОМЕР_2 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги після смерті сина ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину - частку в квартирі АДРЕСА_1 у відповідності до норм ч.1 ст.1261, ч.3 ст.1268 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 вцілому.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

З урахуванням положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1289 ЦК України.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю з 01.01.2011р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру, суд першої інстанції виходив із зібраних у справі доказів та пояснень сторін.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт постійного проживання однією сім`єю позивача із ОСОБА_2 понад п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , підтверджується матеріалами справи, а саме: показами свідків, актом ОСББ «Дунайська 5» від 6.07.2019р., квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 .

Посилання представника відповідача ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_1 зареєстрована у Хмельницькій області, не спростовує факту її проживання із ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Факт реєстрації місця проживання особи за відповідною адресою не свідчить про її фактичне місце проживання за цією ж адресою та такий обов`язок не передбачено законодавством, а тому посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що ОСОБА_1 зареєстрована у іншій області не приймається до уваги, оскільки не спростовує факту її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції за результатами оцінки доказів дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на спакове майно після смерті ОСОБА_6 - квартиру АДРЕСА_1 . з тих підстав, що особа у встановлений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, належить до четвертої черги у праві на спадкування при відсутності спадкоємців попередніх черг, неможливості вирішення питання спадкування у позасудовому порядку через відсутність правовстановлюючих документів на майно спадкодавця.

Доводи апелянта стосовно того, чому слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування в апеляційній скарзі не наведені.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду у цій частині є законним та обґрунтованим, а тому вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інсанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив суове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24.01.2022р.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра