Справа № 2-1408/10
№ 6/183/35/22

У Х В А Л А
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.
представника заінтересованої особи (стягувача) Павелка С.М.
представника заінтересованої особи (стягувача) Горшкової Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,
01 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, зазначивши заінтересованою особою ОСОБА_2 .
22 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у новій редакції, зазначивши заінтересованою особою ОСОБА_2 .
На обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що 15 червня 2010 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення у цивільній справі № 2-1408/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
У відповідності до рішення суду, проведено поділ майна подружжя, виділено у власність ОСОБА_1 майно, яке придбане подружжям у шлюбі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 3 903 957,34 грн. та судові витрати 1 980 грн.
Заявник зазначив, що рішення суду набрало законної сили 26 червня 2010 року та 07 липня 2010 року представником позивача ОСОБА_2 отримані виконавчі листи.
У зв`язку з втратою виконавчого документу при пересилці, за заявою ОСОБА_2 від 14.05.2013 р. на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, було видано дублікат виконавчого документу.
Із наданої Головним територіальним управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відповіді від 18.10.2017 р. та постанови державного виконавця від 21.02.2017 р. вбачається, що виконавчий лист було повернуто стягувачу ОСОБА_2 .
В той же час, з інформації про виконавче провадження № 613006453 та матеріалів цивільної справи заявнику стало відомо про те, що з 17.02.2020 р. на виконанні у приватного виконавця Ванжи О.В. перебував виданий на виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2010 р. у справі № 2-1408/10 виконавчий лист виданий 19.12.2019 року із датою набрання рішення законної сили 13 березня 2017 року, в межах якого приватним виконавцем арештоване майно та кошти ОСОБА_1 .
Постановою від 17.03.2020 р. виконавче провадження завершене у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу згідно п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
В подальшому, інформація на підтвердження факту невиконання на території України рішення суду з посиланням на виконавче провадження № 613006453 та виконавчий лист виданий 19.12.2019 року буди підставою для ініціювання ОСОБА_2 клопотання до компетентного суду Грузії про надання дозволу на примусове виконання рішення суду, за результатом розгляду якого, ухвалою Верховного Суду Грузії від 1604,2021 року визнано на території Грузії та передано на виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-1409/10 від 15.06.2010 р.
З матеріалів справи вбачається, що після повернення дублікату виконавчого листа ОСОБА_2 у 2017 році, остання у період з 2017 по 2020 роки не зверталася до органів виконавчої служби з зазначеним виконавчим документом та пропустила строк його пред`явлення.
В той же час, Новомосковським міськрайонним судом 19.12.2019 року видано стягувачу виконавчий лист із датою набрання рішенням законної сили 13 березня 2017 року,
Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково.
Враховуючи наведене, посилаючись на норми ч.2 ст. 432 ЦПК України, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 19.12.2019 року у справі № 2-1408/10.
В судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, були належним чином повідомлені про місце, дату і час проведення засідання судом.
Представники стягувача ОСОБА_2 заперечували проти задоволення заяви, посилаючись на те, що у 2016 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2010 року у справі № 2-1408/10. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційної скаргою на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2010 р. У відповідності до ст. 273 ЦПК України, 1. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 2. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Оскільки Апеляційним судом Дніпропетровської області 13.03.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційної скаргою на рішення суду, рішення суду першої інстанції набрало законної сили 13.03.2017 р. Враховуючи наведене, 19.12.2019 р. стягувачу ОСОБА_2 за її заявою виданий виконавчий лист із датою набрання рішення законної сили 13 березня 2017 року.
Розглянувши заяву, заслухавши учасників, суд приходить до нижченаведеного.
Судом встановлено, що 15 червня 2010 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення у цивільній справі № 2-1408/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
У відповідності до рішення суду, проведено поділ майна подружжя, виділено у власність ОСОБА_1 майно, яке придбане подружжям у шлюбі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 3 903 957,34 грн. та судові витрати 1 980 грн.
Вирішуючи поставлене заявником питання, суд враховує наступне.
Суд приходить до висновку, що вирішальним для визначення обґрунтованості або необґрунтованості заяви ОСОБА_1 є питання набрання законної сили рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2010 р. у справі № 2-1408/10.
Так, як зазначалося вище, Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 15.06.2010 р. винесене рішення у справі № 2-1408/10.
У відповідності до статті 223 ЦПК України, (в редакції, чинній станом на дату ухвалення судом рішення) визначалося, що 1. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Статтею 294 ЦПК України (в редакції, чинній станом на дату ухвалення судом рішення), заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
У відповідності до рішення суду від 15.06.2010 р., представник відповідача Панченка С.С. приймав участь під час розгляду справи, не заперечував проти задоволення позовних вимог.
Згідно матеріалів цивільної справи, рішення суду від 15.06.202010 р. не було оскаржене сторонами, тобто, сторони або їх представники не зверталися у визначений ЦПК України десятиденний строк з заявами про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, також ними не подавалася апеляційна скарга на рішення суду.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2020 року набрало законної сили 26.06.2010 року.
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно приписів ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Судом встановлено, що що 07 липня 2010 року представником позивача ОСОБА_2 отримані виконавчі листи на виконання рішення суду, про що свідчать відповідні відмітку у справі.
Встановлено, що у зв`язку з втратою виконавчого документу при пересилці, за заявою ОСОБА_2 від 14.05.2013 р. на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, було видано дублікат виконавчого документу.
Із наданої Головним територіальним управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.10.2017 р. відповіді та постанови державного виконавця від 21.02.2017 р. вбачається, що виконавчий лист було повернуто стягувачу ОСОБА_2 .
В той же час, з інформації про виконавче провадження № 613006453 та матеріалів цивільної справи вбачається те, що з 17.02.2020 р. на виконанні у приватного виконавця Ванжи О.В. перебував виданий на виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2010 р. у справі № 2-1408/10 виконавчий лист виданий 19.12.2019 року із датою набрання рішення законної сили 13 березня 2017 року, в межах якого приватним виконавцем арештоване майно та кошти ОСОБА_1 .
Постановою від 17.03.2020 р. виконавче провадження завершене у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу згідно п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Законодавством України визначено, що за кожною вимогою видається один виконавчий лист.
В той же час, встановлено, що Новомосковським міськрайонним судом 19.12.2019 року видано стягувачу виконавчий лист із датою набрання рішенням законної сили 13 березня 2017 року.
Суд приходить до переконання, що виконавчий лист, виданий 19.12.2019 року стягувачу із зазначенням дати набрання законної сили 13 березня 2017 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2010 р. у справі № 2-1408/10 виданий помилково.
Так, згідно матеріалів справи вбачається, що 01.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2010 р. у справі № 2-1408/10 .
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 13.03.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційної скаргою на рішення суду.
Статтею 273 ЦПК України, в чинні редакції визначено, що 1. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 2. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В той же час, суд приходить до висновку, що судом при визначенні дати набрання рішенням законної сили неправильно визначений строк набрання зазначеним рішенням законної сили.
Так, застосування норм статті 273 ЦПК України, в чинні редакції, відповідно до якої у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження є помилковим, оскільки, як зазначив вище суд, рішення суду першої інстанції набрало законної сили у 2010 році, тому, приписи статті 273 ЦПК України не можуть бути застосованими.
Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Оскільки судом встановлено, що виконавчий лист виданий 19.12.2019 року стягувачу із зазначенням дати набрання законної сили 13 березня 2017 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2010 р. у справі № 2-1408/10 виданий помилково, заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.
Керуючись ч.2 ст. 432 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - виконавчий лист виданий 19.12.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області із зазначенням дати набрання законної сили 13 березня 2017 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2010 р. у справі № 2-1408/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя Д.І. Городецький