Справа №478/1367/21 пров. №2/478/14/2022
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2022 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

представника позивача Задерецького В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

19 листопада 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Задерецький В.А. , звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошові кошти в сумі 12320 грн 44 коп. Вважає, що здійснений виконавчий напис є незаконним та таким, що вчинений без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Так, нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а також за відсутності доказів отримання боржником письмової вимоги банку тощо.

На підставі викладеного просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., вчиненого 03 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №84041, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості, в сумі 12320 грн 44 коп. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування моральної шкоди, грошові кошти у розмірі 30000 грн, та стягнути з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 30000 грн.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім того, під час підготовки справи до розгляду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. належним чином засвідчені копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 03 червня 2021 року, зареєстрований у реєстрі за №84041, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 12320 грн 44 коп., витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. належним чином засвідчену копію виконавчого провадження серії ВП №6658947.

В судовому засіданні представник позивача Задерецький В.А. позовні вимоги підтримав, уточнивши їх в часті стягнення судових витрат, просив задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно поданого відзиву на позовну заяву, представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивач ухилився від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та кошти не повернув, а тому товариство було вимушене звернутися до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вважає, що нотаріус діяв в межах наданих йому повноважень, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, представником відповідача подані окремі клопотання, якими він просив суд відмовити позивачу у стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу, оскільки вони не ґрунтуються на нормах законодавства та є необґрунтовані.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, вимоги ухвали суду від 07 грудня 2021 року не виконав.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, на виконання вимог ухвали суду від 07 грудня .2021 року надав належним чином засвідчену копію виконавчого провадження серії ВП №66589477 від 20.08.2021 року.

Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

За загальним правилом ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 21 квітня 2012 року між ТОВ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №. Пунктом 1.1. Договору визначено, що сума виданого кредиту складає 1512 грн 00 коп., строк кредиту 12 місяців, розмір процентної ставки становить 0,01% річних (а.с.112-116).

19 вересня 2016 року між ТОВ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №19/09/16, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № від 21 квітня 2012 року перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

01 лютого 2017 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір факторингу №01/02/2017-1, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № від 21 квітня 2012 року перейшло до ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал».

08 квітня 2021 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №ВК/03, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № від 21 квітня 2012 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, за період з 21 квітня 2012 року по 25 травня 2021 року у нього утворилася заборгованість в сумі 12270 грн 44 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8613 грн 21 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією за користування кредитом - 3657 грн 23 коп.

На підставі ст.18 ЦК України, ч.1 ст.87, ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. із заявою про вчинення виконавчого напису та стягнення із ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості.

03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №84041, відповідно до якого із ОСОБА_1 стягнено невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Вердикт Капітал», якому ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №ВК/03 від 08 квітня 2021 року, якому ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №01/02/2017-1 від 01 лютого 2017 року, якому АТ «ОТП БАНК», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №19/09/16 від 19 вересня 2016 року, за Кредитним договором № від 21 квітня 2012 року, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав, боржником допущено прострочення платежів, за період з 21 квітня 2012 року по 25 травня 2021 року включно, суму у розмірі: 8613 грн 21 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 3657 грн 23 коп. - заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 12320 грн 44 коп. (а.с.117).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. від 20 серпня 2021 року при примусовому виконанні виконавчого напису №84041, виданого 03 червня 2021 року, було відкрито виконавче провадження №66589477 про стягнення з ОСОБА_1 користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 12320 грн 44 коп. (а.с.110).

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів провадиться стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису у цьому випадку подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів внесені зміни, зокрема доповнено пунктом 2 - Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за цим пунктом нотаріусу подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Оскаржений ОСОБА_1 виконавчий напис вчинений нотаріусом 03 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, натомість доказів того, що укладений між ТОВ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 . Договір про надання споживчого кредиту № від 21 квітня 2012 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису посвідчений нотаріально, матеріали справи не містять.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, за відсутності доказів того, що оскаржений виконавчий напис вчинено за нотаріально посвідченим договором та відповідно до діючого порядку, суд приходить до висновку що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В свою чергу, відповідачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. не було подано у встановлений судом строк відзиву та пояснень на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 поміж іншим, як на підставу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилається на те, що ним не було отримано повідомлення як про наявність будь-якої заборгованості та пропозицію щодо її сплати.

Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику, повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Проте, матеріали справи відомостей про отримання позивачем ОСОБА_1 відповідного повідомлення не містять.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц (провадження №61-17750св20) де Верховний Суд зазначив, що право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

За вказаних обставин, неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором (іншого відповідачем та приватним нотаріусом не доведено), об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Згідно ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Приписами ч.2 ст.518 ЦК України встановлено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Отже, в даному випадку, приватний нотаріус перед вчиненням виконавчого напису повинен був пересвідчитися чи повідомлений належним чином боржник про заміну кредитора внаслідок правонаступництва.

Однак, відповідачем не надано суду доказів повідомлення позивача про заміну кредитора в зобов`язанні, а тому відсутні підстави вважати, що у позивача ОСОБА_1 виникло зобов`язання саме перед ТОВ «Вердикт Капітал», як новим кредитором.

Крім того, як вбачається зі спірного виконавчого напису, стягнення проводиться за період з 21 квітня 2012 року по 25 травня 2021 року, тобто у строк, що перевищує 3 роки, відповідно, поза межами строку, визначеному статтею 88 Закону України «Про нотаріат», відтак вказана заборгованість не може бути безспірною. Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 02.06.2021 (справа №766/11996/18).

Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню слід задовольнити, та визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) захисту необхідно розуміти такий, що призводить до поновлення порушеного права, є адекватним наявним обставинам.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної Постанови).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 у справі №638/8636/17-ц.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст.81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.

Отже, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 30000 грн, суд враховує наступне.

В силу вимог п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

За змістом положень ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати зокрема складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями ч.1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідно до договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), за результатами розгляду якої 27 червня 2018 року прийняла постанову, в якій зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога позивачу ОСОБА_1 надавалась адвокатом Задерецьким В.А., який на підтвердження витрат позивача надав до суду свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.9) та ордер на надання правничої допомоги (а.с.10). Будь-яких інших доказів на підтвердження наданої правової допомоги, зокрема договору про надання правової допомоги, актів прийому передачі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом при наданні правової допомоги відповідно до договору, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, а також той факт, що позивач у справі належним чином документально не підтвердив такі витрати, то підстав для стягнення з відповідача на його користь 30000 грн за надання професійної правничої допомоги суд не вбачає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог підлягають стягненню понесені останнім судові витрати.

Згідно з квитанцією №77 від 26 листопада 2021 року, позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1816 грн (а.с.17).

Частина задоволених позовних вимог складає 50% від заявлених вимог позивача (задоволена одна вимога немайнового характеру - визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню), у зв`язку з чим суд стягує з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчиненого 03 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №84041, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд.№5 «Б», рахунок IBAN НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 328209) заборгованості, за Кредитним договором № від 21 квітня 2012 року, в сумі 12320 (дванадцять тисяч триста двадцять) грн 44 коп. таким, що не підлягає виконанню.

В останній частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 31.01.2022 року.

Суддя І.П. Сябренко