РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Ковальчука О.Б.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Орловської Я.Б.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що 20 квітня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що було зроблено відповідний актовий запис № 367.

Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Вважає, що шлюбні відносини існують лише формально, подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивачка та її представник - адвокат Орловська Я.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить надати строк на примирення.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що було зроблено відповідний актовий запис № 367.

Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов`язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу.

Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами та те, що сторони проживають тривалий час окремо, відповідач дітьми не цікавиться, жодних дій для збереження сім`ї не вживав, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає примирення між сторонами неможливим.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо та збереження сім`ї неможливе і суперечить їхнім інтересам, суд вважає, що сім`я розпалася і зберегти її неможливо.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя.

Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про наявність виняткових обставин, зокрема про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально забезпечити дітей, приймати участь у їх вихованні.

Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дітей.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Керуючись ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ст.ст. 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 20 квітня 2007 року у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що було зроблено відповідний актовий запис № 367 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 16.07.2004 року, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 01.03.2005 року, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ).

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук