Ухвала

27 січня 2022року

м. Київ

справа № 753/613/19

провадження № 61-921ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Титикало Романа Сергійовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 рокуАкціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просило: визнати за ним право іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 ; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 03 липня 2007 року в розмірі 787 191,80 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 липня 2007 року № 02-10/2289, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, із встановленням початкової ціни для подальшої реалізації на рівні 2 350 205 грн.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору іпотеки, в якому просила визнати недійсним нотаріально посвідчений договір іпотеки від 03 липня 2007 року № 02-10/2289, укладений між банком та ОСОБА_2 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року замінено позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року первісний позов задоволено. Визнано за АТ «Альфа-Банк» право іпотеки на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 згідно з договором іпотеки від 03 липня 2007 року № 02-10/2289. В рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед АТ «Альфа-Банк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 03 липня 2007 року № 24-12/160 в розмірі 771 011,76 доларів США, що станом на 09 листопада 2018 року еквівалентно 21 531 840,33 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 липня 2007 року № 02-10/2289, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 35 253,07 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року (повний текст якої складено 08 грудня 2021 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року - без змін.

13 січня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, представник ОСОБА_1 - адвокат Титикало Р. С. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Титикало Р. С. також подав до Верховного Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не отримувала повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду, зі змістом якої ознайомилася в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в якому її було оприлюднено 14 грудня 2021 року.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України докази, які підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції додаються до касаційної скарги за їх наявності, а на час вирішення питання про прийняття касаційної скарги в розпорядженні Верховного Суду немає доказів, що спростовують доводи представника заявника про ненаправлення апеляційним судом копії оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення представнику ОСОБА_1 - адвокату Титикало Р. С.строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року. При цьому Верховним Судом враховано, що оскаржувана постанова апеляційного суду була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14 грудня 2021 року, а касаційна скарга подана в межах тридцятиденного строку після цієї дати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини першої статті 411 ЦПК України передбачено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень представник ОСОБА_1 - адвокат Титикало Р. С. вказав, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 05 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/8645/14-ц, від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 361/7076/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також представник заявника зазначив, що суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) та ухвалили судові рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з її малолітнім сином ОСОБА_5 , які проживають у переданій в іпотеку квартирі та у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки можуть бути виселені із спірного житла (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Титикало Р. С. заявив клопотання про зупинення виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року, посилаючись на те, що безпосереднім наслідком виконання оскаржуваного рішення місцевого суду є втрата ОСОБА_1 права власності на передане ОСОБА_2 в іпотеку банку житло і подальше виселення всіх мешканців, в тому числі неповнолітньої дитини, із спірної квартири.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Доводи вищезгаданого клопотання не свідчать про необхідність зупинення виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року, так як представником ОСОБА_1 - адвокатом Титикало Р. С. не наведено достатніх підстав і не надано доказів на підтвердження своїх вимог, які свідчили б про існування об`єктивної необхідності зупинення виконання судового рішення. Саме по собі посилання представника заявника на те, що звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, не заслуговують на увагу, оскільки примусове виселення осіб здійснюється лише на підставі відповідного рішення суду.

Враховуючи, що представником заявника не наведено достатніх підстав і не надано належних доказів на підтвердження обставин, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання судового рішення, в задоволенні клопотання необхідно відмовити. У таких висновках визначальними є правила статей 12 та 13 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Титикало Романа Сергійовича про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Титикало Роману Сергійовичу строк на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Титикало Романа Сергійовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року.

Витребувати з Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу № 753/613/19 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору іпотеки.

Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Титикало Романа Сергійовича про зупинення виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 26 лютого 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко