Дата документу 26.01.2022 Справа № 331/7167/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/7167/17 Головуючий у 1-й інстанції:Солодовніков Р.С.
Провадження №22-ц/807/156/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В., Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Бізденежного Сергія Романовича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якого діє адвокат Бізденежний Серій Романович, на бездіяльність державного виконавця Шевченківського Відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Радченко Вікторії Сергіївни в процесі примусового виконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 , представник, адвокат Бізденежний С.Р. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Шевченківського Відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) ( далі Шевченківський ВДВС у м. Запоріжжі ПС МУ МЮ ( м. Дніпро) Радченко Вікторії Сергіївни в процесі примусового виконання судового рішення.

Скарга обґрунтована тим, що заявником як стягувачем у виконавчому провадженні №59254657, яке знаходиться на виконанні Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі ПС МУ МЮ (м. Дніпро) подавались клопотання і скарги з приводу невнесення державним виконавцем до суду подання про обмеження виїзду за кордон боржника, який має невиконані зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням. Державним виконавцем двічі вносились зазначені подання до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, однак ухвалами суду від 18 грудня 2020 року і від 25 січня 2021 року подання залишені без задоволення з підстав, на думку заявника, неналежного представлення їх в суді. 20 травня 2021 року представник стягувача в чергове подав клопотання до державного виконавця про підготовку якісного за змістом подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, однак станом на сьогодні клопотання залишилось проігнорованим, чим здійснено тривало порушення прав стягувача.

З огляду на зазначене просив визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) Радченко В.С. щодо розгляду клопотання представника стягувача від 20 травня 2021 року про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа. Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) Радченко В.С. щодо направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа. Зобов`язати державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Радченко В.С. щодо направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення пспортного документа.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року скаргу ОСОБА_2 , представника, адвоката Бізденежного С.Р., - залишено без розгляду та разом з іншими матеріалами повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Біздєнєжний С.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подавапеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року та винести постанову про продовження розгляду скарги.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що зі змісту всієї скарги (в тому числі й прохальної її частини) суд сфокусував свою увагу лише на не розгляді державним виконавцем клопотання представника стягувача від 20 травня 2021 року щодо направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа та застосував Закон України «Про звернення громадян» і з урахуванням строків подання скарг в процесі виконання судових рішень визначив граничний строк подання до суду скарги на бездіяльності державного виконавця 05 липня 2021року, не взявши до уваги, що заявник у скарзі вказував про триваючий характер бездіяльності державного виконавця, де з моменту заявлення клопотання й до подання скарги до суду (так само й до подання цієї апеляційної скарги) жодної відповіді на своє клопотання й так само здійснення відповідних виконавчих дій з боку державного виконавця - не відбулось. При цьому відповідно до ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього закону не може поширюватись на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження». Отже, суд помилково дійшов висновку про вищезгаданий граничний термін бездіяльності державного виконавця 05 липня 2021 року, оскільки цією датою бездіяльність державного виконавця щодо розгляду і направлення відповіді стягувану на клопотання від 20 травня 2021 року не обмежується і продовжується до сьогодні. Суд першої інстанціїпроігнорував наявність у скарзі вимоги щодо визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа; зобов`язати державного виконавця щодо направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа. Саме бездіяльність державного виконавця у складанні і направлення до суду належного подання з підкріпленням відповідними доказами про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа - є ключовим питанням, оскільки державний виконавець повинен самостійно без будь-яких нагадувань здійснювати своєчасні і ефективні виконавчі дії, а надання відповіді на клопотання без вчинення реальних виконавчих дій не є способом дотримання прав стягувача, як сторони виконавчого провадження.

Бездіяльність державного виконавця у складанні і направлення до суду належного подання з підкріпленням відповідними доказами про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа, - полягає у обставинах вказаних у скарзі від 11 серпня 2021року адресованої до суду, що не було досліджено судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, оскільки може бути ґрунтовно досліджено після витребування копій матеріалів виконавчого провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки (а.с.44-45, а.с. 51) до апеляційного суду не з`явилися, на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Бізденежного С.Р. надійшло клопотання по розгляд апеляційної скарги без його участі, апеляційну скаргу підтримує просить її задовольнити (а.с.52 ). .

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Бізденежний С.Р. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця з пропуском встановленого законом десятиденного строку, а тому наявні визначені процесуальним законом підстави для залишення такої скарги без розгляду на стадії прийняття скарги до розгляду. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що клопотання про направлення до суду поданя про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було направлено заявником до Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі поштою рекомендованим листом 21 трвавня 2021 року, за даними трекінгу офіційного сайту Укрпошта вручено 24 травня 2021 року. Термін розгляду клопотання відповідно до Закону України « Про звернення громадян» розглядається і вирішується не більше одного місяця, тобто до 23 червня 2021 року. Отже, з 24 червня 2021 року скаржник знаючи, що його право порушене мав у десятиденний термін подати скаргу до суду, тобто до 05 липня 2021 року, проте представник ОСОБА_1 адвокат Бізденежний С.Р. звернувся до суду 11 серпня 2021 року після спливу встановленого законом десятиденного строку для подання скарги.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного Міністерства Юстиції ( м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 59254657, по примусовому виконанню виконавчого листа №331/7167/17 виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 9000.00 доларів США, 3% річних у розмірі 1261.17 доларів США, а також судові витрати у вигляді професійно-правничої допомоги у розмірі 6400 грн та 2733.75 грн судового збору, а всього 10261.17 доларів США та 9133.75 грн.

Зазначене судове рішення до теперішнього часу не виконане.

07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 до Шевченківчськрого відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі було подано клопотання про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України боржника, без вилучення паспортного документа.

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 на адресу начальника Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі було направлено скаргу на бездіяльність державного виконавця щодо виконання вказаного клопотання.

23 листопада 2020 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було направлено подання державного виконавця про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконанні зобов`язання, покладені на них судовим рішеням.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2020 року було відмовлено у задоволенні подання. На думку заявника, через неналежн виконання посадових обов`язків з боку державного виконавця, через неналежне його представлення у суді, не подання очевидних доказів, що обгрунтовують це подання.

21 травня 2021 року представником стягувача адвокатом Бізденежним С.Р. до Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПС МУ МЮ (м. Дніпро) поштою рекомендованим листом було направлено повторне клопотання про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України і за даними трекінгу офіційного сайту Укрпошта вручене 24.05.2021 (а.с. 5).

Доказів, якіб свідчили про направлення ОСОБА_1 відповіді на клопотання від 21 травня 2021 року, матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Бізденежний С.Р. 11 серпня 2021 року звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця в процесі примусового виконання судового рішення.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і надалі - Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи..

Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положення наведених статей дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.

Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу. Отже, ухвала про залишення скарги на бездіяльність державного виконавця, яка триває, без розгляду з мотивів пропуску процесуального строку подання скарги є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005 (провадження № 61-38328св18) та від 08 липня 2020 року у справі № 589/6044/13 (провадження № 61-35606св18).

Зважаючи на те, що предметом скарги є оскарження бездіяльності державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Південно-Східного Міністерства Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Радченко Вікторії Сергіївни в процесі примусового виконання судового рішення щодо тривалого невчинення нею певних дій щодо виконання судового рішення про стягнення заборгованості, в тому й числі направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що представник ОСОБА_1 адвокат Бізденежний С.Р. звернувся із зазначеною скаргою поза межами процесуального строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 379 ЦПК України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Зважаючи на викладене, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції про залишення без розгляду скарги представника ОСОБА_1 адвоката Бізденежного С.Р. на бездіяльність державного виконавця Шевченківського Відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Радченко Вікторії Сергіївни підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З огляду на висновок апеляційного суду щодо результатів вирішення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду судом, який ухвалить остаточне рішення по суті вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Бізденежного Сергія Романовича задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року у цій справі скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 28 січня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кухар С.В.