24.01.2022 Справа № 363/2288/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

за участі представника позивача Тернової Г.В. ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої працівником,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки суму завданого збитку у розмірі 41 578 грн. 75 коп., витрати за проведення експертної оцінки матеріального збитку у розмірі 2 200 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2 102 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідачка з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність, 06 листопада 2019 року, перебуваючи в трудових відносинах з позивачем, керуючи ввіреним їй для виконання службових обов`язків автомобілем HYUNDAI д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надала перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4 , в результаті чого скоїла наїзд на нього, що призвело до пошкодження транспортного засобу та травмування пішохода.

Оскільки у добровільному порядку відповідачка не відшкодувала завдану з її вини шкоду автомобілю позивача, останній вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно 06 листопада 2019 року близько 16 год. 30 хв. відповідачка рухалася за кермом на автомобілі до хворого, у смт Димер, по вул. Соборна, 15-а сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого відбувся наїзд на пішохода. Автомобіль HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 також не зазнав серйозних ушкоджень, лише незначна вм`ятина з передньої частини капоту.

Зазначив, що позивач безпідставно відніс ОСОБА_6 до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір, оскільки її посада не входить до Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24.

Крім того вважав, що звіт про визначення вартості матеріального збитку від 12.03.2020 p., проведено спеціалістом лише після звільнення ОСОБА_3 та за її відсутності, і як наслідок в ньому оцінені всі пошкодження автомобіля, навіть такі, що не мають жодного відношення до ДТП. Тому вказаний звіт не є належним доказом та не вказує на причинний зв`язок, що саме діями ОСОБА_5 завдано шкоду в такому розмірі, з урахуванням тривалого часу (більш ніж 4 місяці) між датою ДТП та оглядом оцінювачем автомобіля.

Представник позивача подала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що в Україні дотепер діє Перелік посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, в якому зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність укладаються з особами робота яких пов`язана з видачею (прийомом) матеріальних цінностей особам, які знаходяться в лікувально-профілактичному закладі. Крім того, щороку на Підприємстві позивача наказом затверджується Положення про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку закладу, де визначається коло матеріально-відповідальних осіб, серед яких є і відповідачка.

Представник позивача в суді просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідачки в суді проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, наказом КЗ «Вишгородський РЦ Первинної медико-санітарної допомоги» №8к від 02 січня 2013 року ОСОБА_3 прийнято на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини Катюжанської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини комунального закладу «Вишгородський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з 1 січня 2013 року, по переводу, з Вишгородської центральної районної лікарні, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Наказом КЗ «Вишгородський РЦ Первинної медико-санітарної допомоги» №64 А-к від 14 листопада 2016 року ОСОБА_3 з 14 листопада 2016року на посаду завідувача Лютізької амбулаторії ЗПСМ на час декретної відпустки основного працівника, на повну ставку з посадовим окладом згідно штатного розпису.

З метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать КЗ «Вишгородський РЦ ПМСД», 07 березня 2018 року між Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради, що є правонаступником комунального закладу «Вишгородський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» та ОСОБА_3 укладено договір №143 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п.1 вказаного договору, працівник, що займає посаду завідувач Лютіжської АЗПСМ бере на себе повну відповідальність за забезпечення та зберігання довірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов`язується:

-дбайливо ставитись до переданих йому для збереження або інших цілей матеріальних цінностей (установи, організації) і вживати заходів для відведення шкоди;

-своєчасно повідомляти адміністрацію підприємство про всі обставини, що загрожують забезпеченню довірених йому матеріальних цінностей;

-вести облік, складати і подавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей;

-брати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей.

Згідно п. 2 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність у випадку незабезпечення з провини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству (установи, організації), її повернення виконується згідно з діючим законодавством України.

Як передбачено п. 2.2 Положення про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку комунального закладу «Вишгородський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», затвердженого наказом комунального закладу «Вишгородський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» №2 від 02 січня 2018 року, матеріально-відповідальними особами комунального закладу визначаються особи, з якими підписані договори про матеріальну відповідальність.

Як вбачається з додатку №1 до Положення про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку в комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради, завідувач Лютізької АЗПМС ОСОБА_3 входить до переліку посадових осіб, як наділяються правами отримувати та видавати товарно-матеріальні цінності та несуть всю повноту відповідальності за такі дії, згідно з посадовими інструкціями.

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради №50/2 від 18 квітня 2019 року з метою забезпечення контролю за використанням службових транспортних засобів та встановлення матеріальної відповідальності працівників КНП «ЦПМСД» Вишгородської районної ради за його технічну справність і цілісність автомобільного майна, за ОСОБА_3 з 18 квітня 2019 року постійно закріплено автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

06 листопада 2019 року о 16 год. 30 хв. ОСОБА_3 . Київській області, Вишгородського району, смт. Димер по вул. Соборна, 15-А, керуючи автомобілем HYUNDAI д.н.з. НОМЕР_1 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надала перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4 , в результаті чого скоїла наїзд на нього, що призвело до пошкодження транспортного засобу та травмування пішохода.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 24 грудня 2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Наказом позивача №21 К від 28 лютого 2020 року ОСОБА_6 звільнено з 02 березня 2020 року з посади завідувача Лютізької амбулаторії ЗПСМ на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

11 березня 2020 року експертом-автотоварознавцем ФОП ОСОБА_9 - ОСОБА_10 проведено огляд транспортного засобу автомобіля HYUNDAI д.н.з. НОМЕР_1 , на який відповідачку запрошено листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради №137 від 05 березня 2020 року.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №1103 від 12 березня 2020 року складеного експертом-автотоварознавцем ФОП ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля HYUNDAI д.н.з. НОМЕР_1 складає 41 578,75 грн.

Листом №162 від 17 березня 2020 року позивач повідомив ОСОБА_3 про необхідність погашення заборгованості перед Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської районної ради.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада завідувача амбулаторії, лікаря загальної практики сімейної медицини, не входить до цього Переліку.

На даний час чинним законодавством України не передбаченого іншого Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва.

Згідно ст. 3 Закону України «Про правонаступництво України» закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

Відтак в Україні наразі діє Перелік посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24, який не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року №146/06/186-88 зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки.

Так, договір про повну матеріальну відповідальність відповідачки від 07 березня 2018 року вказаним вимогам Закону не відповідає.

Зокрема, він не містить переліку матеріальних цінностей, що довіряються працівникові для збереження. Суду не надано посадової інструкції завідувача Лютізької АЗПМС ОСОБА_3 , яка б містила такі трудові функції працівника, як збереження, обробка, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва транспортного засобу - автомобіля HYUNDAI д.н.з. НОМЕР_1 .

При цьому транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки і керування ним створює ризик заподіяння шкоди, відшкодування якої може здійснюватися в порядку передбаченому Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не шляхом укладання з водієм, тобто особою яка керуватиме транспортним засобом, договору про повну матеріальну відповідальність.

Відтак в силу трудових функцій працівника - лікаря загальної сімейної практики, суд не може погодитися, що такий працівник згідно вимог ст. 135-1 КЗпП України повинен нести повну матеріальну відповідальність за шкоду пов`язану з використанням транспортного засобу для виїзду до хворого, що суперечить змісту вказаних норм Закону.

Отже, трудові функції відповідачки не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, оскільки однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва цінностей, однак відповідачка роботи в змісті вжитому в ст. 135-1 КЗпП України не виконувала.

Враховуючи зазначені норми, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року у справі №743/1641/15-ц та постанові від 29 жовтня 2020 року у справі №264/2076/17.

Отже, ОСОБА_3 не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за договором про повну матеріальну відповідальність, як це передбачено пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України.

Оскільки підстав для покладання на відповідачку повної матеріальної відповідальності по відшкодуванню шкоди судом не встановлено, в задоволенні позову про це слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 265, 268, 279 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 31 січня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивач: Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської міської ради, код ЄДРОПУ 38423901, знаходиться за адресою Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 1.

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя