КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1445/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Зотько Т.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року,

встановив:

у січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 224 грн. 50 коп., яка складається з 33 544 грн. 80 коп. заборгованості за тілом кредиту, 12 056 грн. 20 коп. заборгованості за відсотками та 11 623 грн. 50 коп. пені.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 226 грн. 80 коп. та судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача Гордієнко В.А. та представника відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н від 22.09.2014, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 12 000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі, визначеному Тарифами банку, що діють на дату нарахування. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим станом на 30.09.2020 утворилась заборгованість у загальному розмірі 57 224 грн. 50 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судовий збір.

29.03.2021 представник АТ КБ «ПриватБанк» подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 22.09.2014 в розмірі 45 601 грн. (яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 33 544 грн. 80 коп.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 12 056 грн. 20 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м, Києва від 06 жовтня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 3 226 грн. 80 коп., судовий збір в сумі 2 102 грн., в задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача ОСОБА_1 виникло зобов`язання щодо погашення фактично отриманих коштів за тілом кредиту. В ході розгляду справи встановлені обставини непереборної сили, а саме - викрадення мобільного телефону відповідача, внаслідок чого відбулось списання грошових коштів через додаток «Приват24» у розмірі 30 318 грн., що є несанкціонованим, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача фактично отриманих ним грошових коштів у сумі 3 226 грн. 80 коп.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, між сторонами 22.09.2014 було укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредитний ліміт на картку, якою користувався, здійснюючи платежі з використанням кредитного ліміту, та вносив кошти на погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 629 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В ст. 1054 Цивільного кодексу України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач вказував, що 24.03.2018 він втратив телефон марки «Samsung Galaxy А7». Без його участі та поза волею, в проміжок часу з 25.03.2018 по 26.03.2018 не встановлені слідством особи, шахрайськими діями, використовуючи систему «Приват 24», використали кошти з рахунку в банку АТ КБ «Приватбанк» в період, коли відповідач не володів телефоном. В телефоні, що вибув з володіння були вставлені дві Sim-картки оператора Life та Київстар , який, був вказаний в Анкеті - заяві про приєднання до Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як контактний «фінансовий» телефон, для здійснення операцій за картками АТ КБ «Приватбанк». Платіжні картки ним не втрачались, нікому не передавались та їх дані (в тому числі ПІН коди, а також CVV коди, а також будь-які інші дані щодо карток чи рахунків) не повідомлялись. Картки постійно були у відповідача. Про використання коштів з його рахунку він дізнався 28.03.2018, коли відновивши Sim-картку номера оператора Київстар , здійснював розрахунок карткою.

Вказану обставину, а саме, що втрата телефону сталась не з вини відповідача, та факт внесення 30.03.2018 до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за номером кримінального провадження № 0002756 за ч. 1 ст. 190 КК України за заявою відповідача від 29.03.2018 у зв`язку із вищезгаданою подією і здійснення досудового розслідування за даною справою здійснюється Деснянським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, суд першої інстанції визнав обставинами, що виключають відповідальність ОСОБА_1 .

Застосовуючи норми матеріального права, суд першої інстанції посилався на положення Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, стст. 526, 30, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідно до п. 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно положень п. 1, 2 розділу VI Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, в редакції чинній на час зняття коштів з картки відповідача, (далі - Положення), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до пунктів 5, 6 та 7 вказаного Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Суд першої інстанції помилково посилався на правовий висновок, який міститься в Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року в справі № 597/1104/16-ц, оскільки у вказаній справі були інші фактичні обставини, що дає підстави для звільнення позичальника від відповідальності за повернення коштів, зняття яких відбулось у період перебування його у відділенні реанімації у зв`язку з використанням невідомою особою послуги покупки товарів з оплатою їх вартості частинами.

Таким чином, відповідач не дотримався обов`язку щодо негайного повідомлення про втрату електронного платіжного засобу, за допомогою якого здійснювались фінансові операції, що є підставою для покладення на нього відповідальності за вказані операції, та стягнення з відповідача на користь позивача 33 5445 грн. 80 коп.

Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 12 056 грн. 20 коп. задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

При розгляді справи у суді першої інстанції позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені ОСОБА_1 , а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Разом з тим, позивачем не зазначено в якій саме редакції діяли Умови та Правила та Тарифи на день укладення договору з 22.09.2014, а надані Умови та Правила та Тарифи підпису відповідача не містять.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, наданий до суду першої інстанції витяг з них не може розглядатись як складова частина укладеного між сторонами договору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування коштами свідчить про недоведеність позовних вимог в цій частині.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

З наданої до суду першої інстанції Анкети-заяви відповідача неможливо встановити, що між сторонами була погоджена сплата відсотків за користування кредитними коштами, про що судом першої інстанції було зроблено вірний висновок.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 33 544 грн. 80 коп. та судовий збір в сумі 5 255 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів. Повний текст постанови виготовлено січня 2022 року.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2022 року.

Головуючий

Судді