КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/5185/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/878/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначив, що 04 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 001-2900/840-0251, за умовами якого вказаний банк надав останній кредит. В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором між ним та ВАТ «Банк Універсальний» було укладено договір поруки від 14 жовтня 2007 року за № 001/2900/840-0251-Р/1, відповідно до умов якого позивач поручився солідарно та в повному обсязі відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. У подальшому ОСОБА_2 умов кредитного договору не виконувала з 10 квітня 2009 року, у зв`язку із чим ПАТ «Універсал Банк» звертався до суду. За таких обставин, вважає, що порука, яка виникла на підставі вищевказаного договору поруки від 14 жовтня 2007 року за №001/2900/840-0251-Р/1, припинилась внаслідок прямих приписів ст. 559 ЦК України.

Вказував, що згідно з п. 1.2. кредитного договору, укладеного 04 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 строк кредитування був встановлений до 01 листопада 2029 року зі щомісячною сплатою процентів. З наявного розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №001- 2900/840-0251 від 04 жовтня 2007 року вбачається, що з 15 липня 2008 року процентна ставка банком застосовувалась у розмірі 12,95 %, хоча відповідно до п. 1.1 кредитного договору встановлено розмір ставки 11,95 %. Крім того, у колонці «прострочена заборгованість по підвищеним відсоткам» розрахунку зазначено, що ОСОБА_2 нарахований борг по підвищеним відсоткам за процентною ставкою підвищеного відсотка в розмірі 35,85 % (як це встановлено п. 1.1.1. цього договору), але з 01 серпня 2008 року - застосовувалась ставка у розмірі 38,85 %, яка у договорі не обумовлювалась.

При цьому, позивач не візував зміни до кредитного договору шляхом проставлення свого підпису, не надавав ОСОБА_2 письмової згоди на такі зміни, не надсилав відповідного листа чи факсимільного повідомлення, не укладав додаткової угоди до договору поруки щодо внесення відповідних змін.

Враховуючи вказане, просив визнати поруку, яка виникла відповідно до договору поруки № 001/2900/840-0251-Р/1, укладеного 14 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний» (ПАТ «Універсал Банк») припиненою з 15 липня 2008 року (а.с. 1-4).

У запереченнях на позовну заяву представник ПАТ «Універсал Банк» - Куришко К.В. просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначав, що 10 листопада 2010 року Подільським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 2-721/10, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк Універсальний» 262 050,88 доларів США заборгованості по кредиту (прострочену заборгованість, підвищені відсотки по кредиту) та судові витрати. Також рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь банку 93 329,33 доларів США по донарахованим відсоткам (а.с. 50-51).

У червні 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про визнання позову повністю (а.с. 82).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 93-96).

Не погодившись з рішенням суду, 03 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чередник С.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив рішення суду скасувати, апеляційну скаргу задовольнити та визнати поруку, яка виникла відповідно до договору поруки № 001/2900/840-0251-Р/1, укладену 14 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний» (ПАТ «Універсал Банк) припиненою з 15 липня 2008 року (а.с. 102-107).

На обґрунтування скарги зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через неповноту встановлених обставин, які мають значення справи, неправильну оцінку доказів. Вказував, що суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги, що справу № 2-721/10 було розглянуто Подільським районним судом м. Києва без виклику ОСОБА_1 та не досліджено підстави припинення поруки відповідно до ст. 559 ЦК України. Звертав увагу на те, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності, при цьому вбачається, що з 15 липня 2008 року банком застосовувалась підвищена процентна ставка, на що позивач згоди не давав та договорів про внесення змін не підписував.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Чередник С.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Так відповідач ОСОБА_2 була сповіщена врученням повідомлення особисто про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення. Відповідач ПАТ «Універсал Банк» був сповіщений врученням повідомлення уповноваженій особі про що є відмітка працівників пошти про належне вручення поштового відправлення. Позивач ОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення його представника - адвоката Чередник С.В. під розписку, факт належного сповіщення позивача ОСОБА_1 його представник - адвокат Чередник С.В. підтвердив в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 122-137).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення ст. 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав захищати свої інтереси під час судового розгляду у справі за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не ініціювати окрему судову справу.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 001-2900/840-0251 (на придбання майна) (а.с. 9-14).

Також 04 жовтня 2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 001-2900/840-0251 Р-1, за умовами якого він зобов`язався перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 001-2900/840-0251 від 04 жовтня 2007 року, в повному обсязі (а.с. 6-8).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року у справі № 2-721/10 позов ВАТ «Універсал банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал банк» 262 050 доларів США 88 центів заборгованості за кредитним договором, з яких 1 158 доларів 02 центи США прострочена заборгованість по кредиту, 244 544 доларів 61 цент США сума дострокового стягнення по кредиту, 16 249 доларів 75 центів США відсотки за користування кредитом, 98 доларів 50 центів США підвищені відсотки за користування кредитом (а.с. 52-53).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року у справі № 758/411/15-ц рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 01.01.2012 по 28.10.2014 включно у розмірі 93 329,33 доларів США. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 55-59).

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки..

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зробила висновок, що рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про визнання поруки припиненою позивач посилався на частину першу статті 559 ЦК України та зазначав, що з розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором вбачається, що їй нарахований борг по підвищеним відсоткам, а позивач як поручитель таких змін не візував, тому вважає поруку припиненою.

Разом з тим, як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року у справі № 758/411/15-ц, яке набрало законної сили, доводи ОСОБА_1 щодо припинення поруки уже були оцінені судом під час розгляду справи про стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором та були відхилені, оскільки встановлено, що банк дійсно підняв проценти за користування кредитом з 11,95 % на 12,95 % та підвищені відсотки з 35,85 % на 38,85 %, але він це вчинив у відповідності до умов кредитного договору, а саме п. 1.1, 1.1.1, 1.1.2., з якими був обізнаний ОСОБА_1 , як поручитель (а.с. 56-59).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року у справі № 2-721/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором, що включає прострочену заборгованість по кредиту, суму дострокового стягнення по кредиту, відсотки за користування кредитом, підвищені відсотки за користування кредитом (а.с. 52-53).

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

З цих підстав, суд апеляційної інстанції відхилив посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 16 березня 2016 року у справі № 6-1301цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 202/4494/16-ц, оскільки в цих справах, які переглянуті касаційним судом, були встановлені інші фактичні обставини, зокрема відсутність набравшого законної сили судового рішення про солідарне стягнення з боржника і поручителя кредитної заборгованості.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що позивач мав захищати свої інтереси під час судового розгляду у справі за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не ініціювати окрему судову справу, тому підстави для задоволення відсутні.

Доводи апелянта про порушення порядку сповіщення в іншій справі № 2-721/10 в якій було ухвалено рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2010 року не може бути визнано підставою для скасування оскаржуваного рішення у цій справі. При цьому, у цій справі яка переглянута апеляційним судом позивач ОСОБА_1 та його представник - Чередник С.В. , кожен окремо, під особистий підпис були сповіщені 23 липня 2021 року про розгляд справи судом 06 вересня 2021 року коли було ухвалено оскаржуване рішення, а представник Чередник С.В. 06 вересня 2021 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с. 87-88, 91).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України, не підлягає відшкодуванню сплачений апелянтом судовий збір за розгляд справи апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 28 січня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова