Номер провадження: 22-ц/813/2944/22
Номер справи місцевого суду: 522/2322/21
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2021 року про передачу справи на розгляд іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи та призначено проведення підготовчого судового засідання.

23 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про передачу справи до Комінтернівського районного суду Одеської області, яку мотивував тим, що предметом позову є поділ майна подружжя та найдорожчим об`єктом спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 45 039 доларів США.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя надіслано за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не пояснено, що до заяви про передачу справи за підсудністю не надано жодних доказів щодо дійсної вартості майна на момент розгляду справи. Крім того, за два тижні до заяви про передачу справи за підсудністю розглядалось питання про забезпечення позову за участю сторін, де сторона відповідача взагалі не ставила питання про підсудність.

Так, апелянт наголошує, що представником відповідача надано заяву про передачу справи за підсудністю без доказів щодо дійсної вартості об`єкта, вартість якого відповідач вважає найвищою. Обґрунтування заяви базується на ціні земельної ділянки, яка зазначена у договорі купівлі-продажу восьмирічної давнини 2013 року, що є неприпустимим у розумінні ст. 30 ЦПК України. Також, у запереченні на заяву про передачу справи за підсудністю позивачем надано висновок експерта щодо ринкової вартості земельної ділянки на момент розгляду справи. Та наступного судового засідання представником відповідача надано протилежну оцінку, яка, як вказує апелянт, виготовлена без жодних обґрунтувань. В апеляційній скарзі ставиться під сумнів висновки районного суду щодо взяття до уваги саме звіту, який наданий представником відповідача. Апелянт вказує, що є незрозумілим, чому з двох протилежних висновків суд першої інстанції обрав відповідний висновок. Так, суд першої інстанції не послався на жодний правовий акт, не взяв до уваги, що в висновку щодо ринкової вартості, який надано позивачем, надано формулу розрахунку на відміну від висновку відповідача. Апелянт зазначає, що суд, відхиляючи висновок експерта, наданий позивачем, не навів жодного аргументу чи навіть обґрунтованого міркування.

Також апелянт вказує, що питання про визначення підсудності повинно було вирішуватись при відкритті провадження у справі та суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без руху, якщо в нього були сумніви у визначенні суду, який повинен розглядати дану справу.

На думку апелянта, суд першої інстанції самовільно визначив вартість спірних об`єктів та протиправно після відкриття провадження у справі направив справу до іншого суду без обґрунтування та нормативного підґрунтя. При наявності двох суперечливих висновків щодо ринкової вартості спірного об`єкту суд мав призначити судову експертизу для того, щоб визначити, який висновок є правильним. Судом першої інстанції без посилання на докази вказано, що паї, які підлягали поділу, не виплачені, натомість твердження нічим не підтверджено. На погляд апелянта, суд першої інстанції при передачі справи керувався лише заявою відповідача, без перевірки обставин, на які він посилався, чим допущено порушення принципу змагальності та неупередженості при розгляді справи.

Також апелянт звертає увагу, що у висновку про ринкову вартість земельної ділянки, яка надана відповідачем взагалі не зрозуміло, чим керувався оцінювач при визначенні ринкової вартості спірного об`єкту. Та зважаючи на те, що у звіті про оцінку мана, яка надана відповідачем взагалі відсутні дані огляду об`єкта або дослідження подібних земельних ділянок, позивач вважає даний висновок таким, яким вартість визначено неправильно та завищено. В той час як висновок експерта, наданий позивачем, містить дослідження подібних земельних ділянок, розташованих на сусідніх вулицях, як того вимагають норми Національного стандарту №1. Наданий позивачем звіт про оцінку вартості земельної ділянки зроблений належним суб`єктом оціночної діяльності з дотриманням всіх діючих норм права, що регулюють професійну оціночну діяльність в України, а тому відхиляти його в суду підстав не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 30 ЦПК України, прийшов до висновку, що дана справа підсудна Комінтернівському районному суду Одеської області.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, враховуючи наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено в ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Параграф 3 Глави 2 Розділу І ЦПК України закріплює правила щодо визначення територіальної юрисдикції (підсудності).

За загальним правилом (ст. 27 ЦПК України) підсудність справ визначається за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача.

Разом з тим, норми ЦПК України також закріплюють альтернативну підсудність (ст. 28 ЦПК України, підсудність справ за вибором позивача) та виключну підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Так, змістом статті 30 ЦПК України, що регламентує виключну підсудність, визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою (ч. 1 ст. 30 ЦПК України).

Згідно пунктів 41-43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Якщо пред`явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об`єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК (ст. 30 ЦПК України в редакції закону від 15.12.2017 року) встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 506/33/19, у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 404/3167/18.

Апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне:

-у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відповідно до якого просила виділити позивачу Ѕ автомобіля AudiQ7, 2017 року випуску; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в рахунок припинення права власності на Ѕ даного автомобілю, яка у сумі становить 951 400 грн.; здійснити поділ земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0455, загальною площею 0,0947 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наступним шляхом: виділити позивачу Ѕ частини даної земельної ділянки та виділити відповідачу Ѕ частини даної земельної ділянки; виділити позивачу Ѕ частину від паю у вигляді паркомісця № 388 у багатоповерховому житловому будинку, будівельна адреса якого: АДРЕСА_2 , за договором про пайову участь № 5/П від 29.11.2019 року, який укладено між ОСОБА_2 на ОК «Міжнародний-2»; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в рахунок припинення права власності на Ѕ частину від паю у вигляді паркомісця № НОМЕР_1 у багатоповерховому житловому будинку, будівельна адреса якого: АДРЕСА_2 , за договором про пайову участь № 5/П від 29.11.2019 року, який укладено між ОСОБА_2 на ОК «Міжнародний-2», яка у сумі становить 198 800 грн.; виділити позивачу Ѕ частину від паю у вигляді паркомісця № 389 у багатоповерховому житловому будинку, будівельна адреса якого: АДРЕСА_2 , за договором про пайову участь № 6/П від 09.12.2019 року, який укладено між ОСОБА_2 на ОК «Міжнародний-2»; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в рахунок припинення права власності на Ѕ частину від паю у вигляді паркомісця № НОМЕР_2 у багатоповерховому житловому будинку, будівельна адреса якого: АДРЕСА_2 , за договором про пайову участь № 6/П від 02.12.2019 року, який укладено між ОСОБА_2 на ОК «Міжнародний-2», яка у сумі становить 213 000 грн.; виділити позивачу Ѕ частину від паю у вигляді нежитлового приміщення (офісу) № 614 у багатоповерховому будинку, будівельна адреса: АДРЕСА_3 , загальною будівельною площею 67,1 кв.м. за договором про пайову участь № 54/ СА від 03 грудня 2019 року, який укладено між ОСОБА_2 та ОК «Емпоріум Тауер»; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в рахунок припинення права власності на Ѕ частину паю у вигляді нежитлового приміщення (офісу) № 614 у багатоповерховому будинку, будівельна адреса: АДРЕСА_3 , загальною будівельною площею 67,1 кв.м. за договором про пайову участь № 54/СА від 03 грудня 2019 року, який укладено між ОСОБА_2 та ОК «Емпоріум Тауер», яка у сумі становить 727 090 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (а. с. 01-12 т. 1);

-23.02.2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про передачу справи до Комінтернівського районного суду Одеської області, яка обґрунтована тим, що предметом позову є поділ майна подружжя та найдорожчим об`єктом спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 45 039 доларів США. (а. с. 191-222 т. 1);

-03.03.2021 року ОСОБА_1 подала до суду заперечення на заяву про направлення справи за підсудністю з посиланням на те, що найдорожчим об`єктом для поділу є майнові права у вигляді паю на нежитлове приміщення № 614 відповідно до договору на пайову участь № 54/СА від 03 грудня 2019 року, фактична виплата по якому, за вказівкою відповідача, склала 20 034 доларів США, що становить 560 952 грн., натомість вартість земельної ділянки відповідач встановив на рівні 45 039 доларів США, що є ціною покупки у 2013 році. Позивач вказувала, що відповідно експертної оцінки вартість спірної земельної ділянки становить 482 707,21 грн., що у еквіваленті становить 17 240 доларів США, про що надала звіт про Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки № 01-210226-004 від 26.02.2021 року, виготовлений ТОВ «Преміум Клар», отже на думку позивача, нежитлове приміщення, майнові права на яке придбано у шлюбі за договором № 54/СА, є найдорожчим об`єктом, що підлягає поділу, та територіально знаходиться в Приморському районі м. Одеси та підсудно Приморському районному суду м. Одеси (а. с. 223-247 т. 1);

-у березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про зміну предмету та підстави позову, в якій просить змінити предмет та підстави позову у частині вимоги стосовно поділу автомобіля AudiQ7, 2017 року випуску, шляхом визнання цього автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача Ѕ частину вартості даного автомобіля, що становить 788 640,69 грн., прохальну частину стосовно поділу іншого спільного сумісного майна подружжя позивач просить залишити без змін (а. с. 6-28 т. 2);

-у судовому засіданні суду першої інстанції 02.04.2021 року представник відповідача надав до суду звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, площею 0,0947 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої ринкова (оціночна) вартість даної земельної ділянки становить 1 886 803 грн. Даний звіт виготовлений ТОВ «ІМПЕРІАЛ-777», дата оцінки 05.03.2021 року (а. с. 36-40 т. 2).

Отже за матеріалами справи встановлено, що позивач, звертаючись до районного суду, просила поділити, зокрема нерухоме майно, яке вважає спірним, - земельну ділянку, площею 0,0947 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться в Лиманському районі Одеської області. Крім того, позивач просила виділити їй по Ѕ частин від паїв у вигляді паркомісць та нежитлового приміщення за договорами про пайову участь, та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в рахунок припинення права власності на ці паї. Таким чином, судом першої інстанції вірно визначено, що подана позовна заява повинна розглядатися за правилами виключної підсудності.

Разом з тим, апеляційний суд виходить із того, що позивачем пред`явлені вимоги, зокрема, щодо поділу земельної ділянки шляхом виділення кожному із сторін по Ѕ частин цієї ділянки, а також виділення позивачу по Ѕ частин від паїв у вигляді паркомісць та нежитлового приміщення та стягнення на її користь грошової компенсації за ці паї, тобто спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, на що розповсюджується дія ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Зі змісту заявленого позову вбачається, що найкоштовнішим об`єктом з переліку нерухомого майна є земельна ділянка площею 0,0947 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться в Лиманському районі Одеської області, вартість якої на час набуття її у власність за договором купівлі-продажу від 08.05.2013 року становила 360 000 грн., що відповідало за тодішнім курсом НБУ 45 039 доларів США (а. с. 75 т. 1).

Відповідно до висновку про експертну оцінку земельної ділянки від 26.02.2021 року, виконаного ТОВ «ПРЕМІУМ КЛАР» на замовлення позивача, який наданий позивачем до суду першої інстанції в порядку заперечення на клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області, вбачається, що вартість земельної ділянки площею 0,0947 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 482 707,21 грн. (17 282 доларів США), тобто 1 825 доларів США за одну сотку (т.1 а. с. 226-241).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 05.03.2021 року, виконаного ТОВ «ІМПЕРІАЛ-777» на замовлення відповідача, який наданий ним до суду першої інстанції в порядку підтвердження доводів, викладених у клопотанні про передачу справи за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області, вбачається, що вартість земельної ділянки площею 0,0947 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1 886 803 грн. (67 724,44 доларів США), тобто 7 151,47 доларів США за одну сотку (а. с. 36-40 т. 2).

Враховуючи значну відмінність у визначеної в порядку оцінки земельної ділянки її вартості, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається з сайтів, на яких розміщено оголошення про продаж земельних ділянок в смт Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ціна земельних ділянок в даному населеному пункті (без будівель) становить від 4 500 доларів США доларів США до 11 000 доларів США за одну сотку землі; та https://www.atlanta.ua, ціна земельних ділянок в даному населеному пункті (без будівель) становить від 3 956 доларів США доларів США доларів США до 15 000 доларів США за одну сотку.

Крім того, колегія суддів дослідила сайт https://www.olx.ua, який використовувався при складенні висновку про оцінку земельної ділянки, який наданий позивачем, і зі змісту розміщених на даному сайті оголошень, вартість земельних ділянок в смт. Крижанівка Комінтернівського району Одеської області без будівель становить не менше 5 000 доларів США.

Зі змісту висновку про експертну оцінку земельної ділянки від 26.02.2021 року, виконаного ТОВ «ПРЕМІУМ КЛАР» на замовлення позивача, вбачаться, що в якості порівняння вартості схожих земельних ділянок оцінювач навів 4 оголошення про продаж. Проте лише в одному оголошенні наведено ціну продажу 15 000 доларів США за 5,5 соток або 2 727,27 доларів США а одну сотку. В інших трьох оголошеннях ціну продажу в звіті про оцінку оцінювачем не наведено.

Тобто, якщо прийняти за дійсність навіть ту мінімальну ціну оголошення про продаж земельної ділянки, яка зазначена у звіті про експерту оцінку земельної ділянки, який складений за замовленням позивача і представлений ним до суду, то аналогічна ціна спірної земельної ділянки площею 9,47 соток становить 25 827,27 доларів США

Оцінюючи наведене у сукупності, апеляційний суд погоджується з районним судом, що вказана справа підсудна Комінтернівському районному суду Одеської області виходячи з того, що найкоштовнішим спірним об`єктом нерухомості на час передачі судом справи за підсудністю, є земельна ділянка площею 0,0947 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апелянта щодо питання про визначення підсудності повинно було вирішуватись при відкритті провадження у справі та суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без руху, якщо в нього були сумніви у визначенні суду, який повинен розглядати дану справу, розглядаються апеляційним судом критично, оскільки за положеннями п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Частина друга цієї статті передбачає, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Таким чином, цивільний процесуальний закон не позбавляє районний суд можливості після відкриття провадження у справі у разі, коли справа належить до виключної підсудності іншого суду, передати таку справу на розгляд до іншого суду.

Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення судом судової експертизи з визначення вартості земельної ділянки через значну різницю у вартості земельної ділянки, яка зазначена у звітах про оцінку земельної ділянки, які надані суду сторонами справи, не можуть бути взятими до уваги, оскільки ціллю судової експертизи, яка призначається судом є доведення вимог заявлених по суті або доведення заперечень проти задоволення цих вимог.

У випадку визначення підсудності справи, суд оцінює представлені сторонами докази вартості спірної земельної ділянки за внутрішнім переконанням, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому сторони не були позбавлені можливості надати до суду висновку судової експертизи в порядку ст. 106 ЦПК України.

Проте обидві сторони надали до суду лише звіти (висновки) про оцінку спірної земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції здійснив оцінку представлених сторонами звітів про оцінку, яка не суперечить об`єктивній реальності і відповідає матеріалам справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують, фактично зведені лише до незгоди з цими висновками та за обставин, встановлених в цій постанові суду, не можуть бути підставою для скасування вірного висновку районного суду про направлення справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2021 року про надсилання справи за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права щодо визначення підсудності, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення та саму ухвалу - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2021 року про надсилання справи за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено: 26.01.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

А.П. Заїкін