Справа №705/3521/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого - судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про те, що він був членом КСПП «Сушківка», яке згодом було реформовано в ТОВ «Сушківка» і 25.08.2005 року припинило свою діяльність.

Майно, належне КСПП «Сушківка» було розпайоване в порядку, визначеному наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2003 року за № 62 і в результаті цього кожен член КСПП отримав частку (пай) в майні підприємства, яке підлягало розпаювання.

Рішенням загальних зборів співвласників майнових паїв реформованого КСПП «Сушківка» від 24 липня 2010 року, йому було виділено в натурі з майна, яке знаходиться в єдиному майновому комплексі співвласників майнових паїв: свинарник-відгодівельник 1971 року побудови; приміщення тракторних гаражів 1971 року побудови; ПСЕ 20 м2 1990 року виготовлення в кількості 2 одиниць; ОПШ - 15 1993 року виготовлення; СО-4.2 1990 року виготовлення; СЗС-2.1 1982 року виготовлення; РОУ-6 1988 року виготовлення.

На підтвердження права на вище зазначене майно 22 травня 2020 року Сушківською сільською радою йому було видане свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧЕ-ХV №227259.

07 жовтня 2020 року він звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на виробничий будинок зх. Господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, свинарник-відгодівельник загальною площею 941,8 м2, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12 жовтня 2020 року за № 54526267 державним реєстратором Іваньківської сільської ради Уманського району Черкаської області Косолапом Віктором Івановичем йому було відмовлено в реєстрації права власності на зазначене майно.

Свою відмову державний реєстратор мотивував тим, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) не містить відмітки підприємства-правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченого підписом керівника такого підприємства та печаткою, як того вимагає пункт 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Оскільки підприємство-правонаступник реорганізованого КСПП ліквідоване 25 серпня 2005 року, він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Просить суд визнати за ним ОСОБА_1 право власності на Виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, Свинарник-відгодівельник загальною площею 941,8 м2, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги та факти, викладені у позові, підтримує повністю та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до підготовчого засідання на адресу суду надійшло клопотання, у якому просять суд справу слухати у відсутність їх представника та винести рішення у відповідності до правових вимог законодавства України.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин,прийшов до таких висновків.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачу ОСОБА_1 було виділено в натурі із майна, яке знаходиться у єдиному майновому комплексі співвласників майнових паїв: свинарник-відгодівельник, 1971 р.; приміщення тракторних гаражів, 1971 року будівництва; вартістю 7000 грн.; ПСЕ 20м3 - 1 шт. 1990 року виготовлення, вартістю 803 грн.; ОПШ - 15 - 1 шт. 1993 року виготовлення, вартістю 338 грн., СО-4.2 - 1 шт. 1990 року виготовлення, вартістю 1217 грн., СЗС-2.1 - 3 шт. 1982 року виготовлення, вартістю 300 грн.; РОУ-6 - 1 шт., 1988 року виготовлення, вартістю 150 грн., що підтверджується випискою з протоколу № 3 загальних зборів співвласників майнових паїв реформованого КСПП «Сушківка» від 24.07.2010 р.

Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ЧЕ-ХV № 227259, виданого 22 травня 2020 року Сушківською сільською радою, ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Сушківка» с. Сушківка Уманського району Черкаської області. Частка ОСОБА_1 визначена в розмірі 10823,00 грн., або 0,6077 відсотків.

Згідно акту прийому передачі, складеного 24 липня 2010 року у с. Сушківка, співвласники комплексу майнових паїв, передали: свинарник-відгодівельник, 1971 р., приміщення тракторних гаражів, 1971 р., ПСЕ 20 м3 - 1шт., 1990 р., ПСЕ 20 м3 - 1 шт., 1990 р., ОПШ-15 - 1шт. 1993 р., СО-4.1 - 1 шт. 1990 р., СЗС-2.1 - 3 шт. 1982 р. та РОУ-6 - 1 шт., 1988 р., а ОСОБА_1 прийняв вищевказане майно. Зауважень щодо наявності та якості майна у сторін немає. Вказаний акт підписано співвласниками та їх підписи засвідчені сільським головою ОСОБА_2 .

Згідно рішення виконавчого комітету Сушківської сільської ради Уманського району Черкаської області від 19 лютого 2020 року № 28, було розглянуто заяву ОСОБА_1 про присвоєння адреси нежитловій будівлі свинарник-відгодівельник, який знаходиться в адмінмежах Сушківської сільської ради, виділений в натурі із майна, яке знаходиться у єдиному майновому комплексі співвласників майнових паїв, згідно виписки з протоколу № 3 загальних зборів співвласників майнових паїв реформованого КСПП «Сушківка» від 24.07.2010 року, було вирішено присвоїти нежитловій будівлі свинарник-відгодівельник у с. Сушківка адресу: АДРЕСА_1 .

Позивачем ОСОБА_1 також було замовлено технічний паспорт, який було виготовлено 04 березня 2020 року, згідно якого приміщення свинарник-відгодівельник розташований за адресою: АДРЕСА_1 , значиться під літерою «А» та включає в себе: приміщення 1 загальною площею 24,7; приміщення 2 загальною площею 7,5; приміщення 3 загальною площею 877,8; приміщення 4 загальною площею 9,2; приміщення 5 загальною площею 12,6 та приміщення 10,0.

Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , виконавчий комітет Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області, від 12 жовтня 2020 року № 54526267, ОСОБА_1 , відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що розташований АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме ОСОБА_1 подано для державної реєстрації свідоцтво про право власності на майновий пай Члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), яке не містить відмітку підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України, передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» в редакції від 29.06.2004р. та ст.19 Закону України «Про кооперацію», які діють станом на теперішній час, - кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виробленої продукції, доходів, отриманих від її реалізації та виконання іншої, передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, що не заборонені законом. Позивачу було передано майно, що знаходилося у власності КСПП «Сушківка», яке в подальшому реорганізовано в ТОВ «Сушківка» і яке на цей час припинило свою діяльність.

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано Законом України від 14.02.1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29.01.2001 р. № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» і Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62.

Однак, Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 253 від 11.04.2013 року, що був зареєстрований в Мінюсті 25.04.2013 року за № 673/23205, визнано такими, що втратили чинність деякі накази, серед яких - Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001р. №62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», згідно п.15 якого виділення майнових паїв в натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, - проводиться підприємством-користувачем майна з переліку майна, виділеного з цією метою. При виділенні майна в натурі конкретному власнику, підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акту приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво про право власності на майновий пай з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Указом Президента України від 29 січня 2001 р. № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 передбачено недопущення порушень майнових прав, забезпечення вільного здійснення права власності на майнові паї та виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників.

Зі змісту статей 7 та 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» вбачається, що: майно КСП належить його членам на праві спільної часткової власності; пайовий фонд майна КСП складається з балансової вартості основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, а також коштів у грошовому виразі; майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Відповідно до статей 5 та 8 вказаного Закону право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства частка майна члена КСП є частиною майна цього підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (тобто володіння, користування, розпорядження).

Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов`язків членів КСП щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правочинність членів підприємств є похідною від правового статуту, завдань і функцій цих підприємств та правочинності останніх як юридичних осіб, то і право громадян вимагати виділення своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини членів КСП, зокрема щодо виділення-отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення, також мають ґрунтуватися на принципі рівності прав та обов`язків зазначених сторін. Це означає, що праву члена КСП вимагати виділення майнового паю відповідає право цього КСП вирішувати питання щодо складу та структури майнового паю, способу і терміну його виділення; при здійсненні цих прав мають враховуватись інтереси обох сторін. Тобто законодавством передбачено дотримання прав та інтересів обох сторін у процесі виділення-отримання майнового паю громадянами при їх виході з підприємства.

Спосіб забезпечення зазначених прав та інтересів членів КСП і підприємства встановлено ст. 9 Закону N 2114-ХІІ, якою визначено черговість виділення громадянам майнового паю, а саме: натурою (будинки, споруди, техніка, готова продукція, худоба тощо), грішми або цінними паперами.

Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід з цих підприємств (у процесі реформування останніх) з майновими паями з метою створення на їх основі приватних підприємств, фермерських господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 03.12.1999р. 31529/99, а сааме - у п.«а» ст. 1 цього Указу зазначено, що його метою є створення на базі реформованих КСП приватних сільськогосподарських формувань, тому він одночасно передбачає як збереження, по можливості, цілісності господарського використання приватними формуваннями землі та майна колишніх КСП на основі оренди земельних і майнових паїв, так і забезпечення реалізації права членів КСП, які виходять із цих підприємств, створювати приватні формування шляхом передачі їм окремих будівель, споруд, техніки, робочої та продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо.

Згідно ч. 4 ст. 182 ЦК України порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, із змінами і доповненнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, - не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на те, що правонаступник КСП «Сушківка» - ТОВ «Сушківка» ліквідовано, що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, а при виділенні позивачу майна в натурі відмітку в свідоцтві про право власності на майновий пай про виділення майна в натурі не було зроблено, то позивач на цей час позбавлений можливості здійснювати свої права щодо належного йому майна, набутого правомірно.

За вказаних обставин, з урахуванням досліджених доказів по справі, суд вважає, що є достатньо підстав для визнання за позивачем ОСОБА_1 , який був членом КСПП «Сушківка», права власності на розпайоване майно, яке ним прийнято та використовується, а саме свинарник-відгодівельник розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому суд враховує, що таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві на стягненні судових витрат не наполягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 316-321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 247, 258, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, свинарник-відгодівельник загальною площею 941,8 м2, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Р. В. Піньковський