Справа № 462/5522/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 січня 2022 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Борисюк В.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

встановив:

ОСОБА_2 через свого представника 19.07.2021 року звернулася в Залізничний районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визначити місце проживання їхнього малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 03.08.2017 року позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вересня 2020 року вони припинили подружні відносини, і з цього часу відповідач проживає окремо, участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Вона має можливість самостійно забезпечувати як фізичний так і культурний розвиток їхнього сина, тому просить визначити місце проживання дитини з нею.

Ухвалою від 04.08.2021 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22.11.2021 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування, не забезпечила явку у судове засідання свого уповноваженого представника, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 22.11.2021 року розірвано в судовому порядку (а.с. 66), та від спільного подружнього життя мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Також встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований та проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно довідки №54 від 13.07.2021 року виданої ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» позивач ОСОБА_2 працює на посаді експерта в ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» (а.с.13), її дохід з березня по червень 2021 року становить 45847,06 грн. (а.с.14).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зі змісту ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1, 2 ст.161 СК України у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має постійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові №310/3195/18 від 29.07.2020 року.

Відповідно до ч.4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №95774 від 20.10.2021 року цей орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.44-45).

Враховуючи наведене, та те, що малолітній ОСОБА_4 проживає з матір`ю, яка забезпечує необхідні умови його проживання, виховання та матеріального забезпечення, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 підставні та такі, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1).

Керуючись ст.12, 13, 82, 89, 200, 206, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 908 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем і третьою особою протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з п.3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, , місцезнаходження: м.Львів, вул.Виговського, 34.

Повний текст рішення складено 26.01.2022 року.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний