Справа № 635/570/22
Провадження № 2/635/2001/2022
УХВАЛА

28 січня 2022 року селище Покотилівка

Суддя Харківського районного суду Харківської області О.М. Пілюгіна, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про часткове визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, третя особа: Управління Держгеокадастру в Харківському районі,

ВСТАНОВИВ:

позивач подав до суду позовну заяву та просить визнати незаконним та скасування рішення XIV сесії IV скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 20 жовтня 2004 року про передачу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільну сумісну власність земельних ділянок розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1082 га та цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0522 га, в частині передачі ділянок у власність ОСОБА_4 ; визнати недійсними державний акт щодо приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :00:012:0092 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1082 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та на земельну ділянку кадастровий номер :00:012:0093 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0522 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Також позивач подав суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити державним нотаріусам Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , щодо земельних ділянок кадастровий номер :00:012:0092 та кадастровий номер :00:012:0093 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 03 березня 1993 року між ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання, посвідчений старшим державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори Ніколенко Г.А. реєстр № 2-673, на підставі якого за позивачем зареєстровано право власності на Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Спадок після смерті ОСОБА_4 прийняв брат позивача - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. За життя ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у 2005 році приватизували земельну ділянку під вказаним вище будинком. Земельна ділянка була приватизована ОСОБА_4 не заважаючи на те що на час оформлення державних актів на право власності на земельні ділянки кадастровий номер :00:012:0092 та кадастровий номер :00:012:0093 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на будинок за зазначеною адресою, вже більше ніж десять років їй не належав. На даний час, позивач є власником Ѕ частини житлового будинку, проте право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, належить померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . При цьому наразі сплив шестимісячний термін на прийняття спадщини після смерті останнього і оскільки він є спадкоємцем ОСОБА_4 , спадкоємці ОСОБА_3 можуть отримати свідоцтво про право на спадщину, в тому числі і на земельну ділянку яка зареєстрована на ім`я його матері - ОСОБА_4 , але яка в силу належності будинку та відповідно до норм чинного законодавства повинна належати позивачу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватися судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками вказаного судового процесу.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 не довів, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити поновлення його порушеного права, тому відмовляє в забезпеченні позову шляхом заборони державним нотаріусам Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо земельних ділянок кадастровий номер :00:012:0092 та кадастровий номер :00:012:0093 за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому суд також враховує, що позивачем не надано доказів на підтвердження спроможності відповідачів щодо ухилення від виконання судового рішення у разі задоволення його позовних вимог.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149,150 ЦПК України, суд:

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо така скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм ухвали суду.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повне судове рішення складено 28 січня 2022 року.

Суддя О.М. Пілюгіна