ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м.Суми

Справа №591/6321/19

Номер провадження 22-ц/816/30/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Петрищева Олександра Олександровича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2021 року в складі судді Сидоренко А.П., ухваленого в м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 10 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у жовтні 2019 року, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля марки FORD модель Focus 1.6 С307, легковий седан - В, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Стягнути на її користь судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що в період з 22.01.1983 року по 26.08.1991 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що подальшому вони з відповідачем проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, виховували сина та мали спільний бюджет. 08.11.1996 року вони знову зареєстрували шлюб, в якому народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що стосунки між нею та відповідачем погіршилися проте вони продовжують проживати разом. Зазначає, що під час проживання в зареєстрованому шлюбі вони 29.01.2008 року за спільні кошти придбали автомобіль марки FORD модель Focus 1.6 С307, легковий седан - В, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який зареєстрували на відповідача. Вартість автомобіля на момент його придбання складала 109900 грн. 00 коп. Зазначає, що досягти домовленості щодо розпорядження спільним майном та його поділу вони не мають можливості. Станом на 17.09.2019 року вартість вказаного автомобіля склала 150678 грн. 70 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки FORD модель Focus 1.6 С307, легковий седан - В, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., витрат, пов`язаних з проведенням оцінки ринкової вартості автомобіля, а розмірі 600 грн. 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль був придбаний сторонами за час перебування в шлюбі, а тому його слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з огляду на презумпцію спільності права власності на майно, яку спростовано не було. Крім того, спірний автомобіль є неподільною річчю, а тому наявні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного автомобіля.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Петрищев Олександр Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити оскаржуване рішення визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку автомобіля марки FORD модель Focus 1.6 С307, легковий седан - В, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

При цьому вказує, що спірний автомобіль було придбано за власні кошти відповідача, частину з яких відповідач отримав від продажу земельної ділянки ( 35 000 грн.), яка належала йому на праві приватної власності. Продаж земельної ділянки та придбання спірного автомобіля відбулося в один день. Таким чином, грошові кошти в сумі 35000 грн із загальної суми коштів в сумі 10900 грн., за які було придбано спірний автомобіль належали особисто відповідачу та не є спільною сумісною власністю подружжя. Вказує, документи, що підтверджують придбання ним земельної ділянки та її продаж були подані до суду разом із зустрічною позовною заявою, яку судом першої інстанції було йому повернуто. Вказує, що державний акт на право приватної власності на землю та договір купівлі - продажу земельної ділянки від 21.01.2008 року разом із заявою про надання доказів до суду не подавався, оскільки відповідач не є спеціалістом в галузі права та розраховував на професіоналізм свого адвоката, вважаючи, що зазначені документи будуть подані до суду та виконуючи вказівки адвоката щодо неявки в судове засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що судом постановлене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки відповідач подав зустрічний позов до суду першої інстанції 30.12.2020 року без клопотання про поновлення строку, в той час як строк для подання зустрічного позову сплив 27.01.2020 року. В зв`язку з цим, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05.01.2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль був повернутий заявнику. При цьому останній не скористався своїм правом на оскарження зазначеної ухвали в апеляційному порядку. Вказує, що саме за клопотанням представника відповідача сторонам було надано судом строк на мирне врегулювання спору та відкладено судове засідання. А тому посилання відповідача на те, що не він ні його представник не приймали участі в розгляді справи є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, з 22 січня 1983 року по 26 серпня 1991 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8, 10).

Сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).

08 листопада 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знову уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.11), після чого у народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За час спільного проживання сторін в зареєстрованому шлюбі, а саме 29 січня 2008 року подружжя придбало майно: автомобіль марки FORD модель Focus 1.6 С307, легковий седан-В, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Вказана обставина підтверджується копією накладної №ОтСV-0045 від 28 січня 2008 року (а.с.13,14).

Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09 лютого 2008 року (а.с.14).

Відповідно до звіту про оцінку майна автомобіля FORD модель Focus 1.6 С307, легковий седан-В, державний номерний знак НОМЕР_3 вартість автомобіля станом на 17 вересня 2019 року складала 150 678, 70 грн.(а.с.25-61).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи, що спірний автомобіль було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 .

Щодо доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі відносно того, що його частка у спільному майні подружжя має бути більшою, з огляду на те, що при придбання спірного автомобіля ним було витрачено належні йому особисто від продажу земельної ділянки грошові кошти в сумі 35 000 грн 00 коп., то колегія суддів відхиляє їх з огляду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 12 , ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не було надано до суду першої інстанції жодних доказів того, що ним було витрачено на придбання спірного автомобіля особисті кошти в розмірні 35 000 грн. 00 коп.

Додані відповідачем до апеляційної скарги в якості доказів державний акт на право приватної власності на землю від 07.10.1996 року , договір купівлі - продажу земельної ділянки від 21.01.2008 року та договір купівлі - продажу автомобіля від 21.01.2008р.09.02.2008р. з огляду на те, що вказані докази не було у встановлений процесуальним законом строк подано до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами встановленими ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами 1,2 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи поважність причин неможливості своєчасності подання до суду зазначених доказів, відповідач послався на те, що не знав наслідків неподання їх до суду першої інстанції та розраховував на те, що вказані докази буде подано до суду його представником. Крім того, відповідач зазначив, що не відвідував судові засідання за порадою свого представника.

Відповідно до п. 3,4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, фактично, відповідач обґрунтував неможливість подання до суду вказаних доказів тим,що ухилявся від відвідування судових засідань та не знанням наслідків неподання до суду вказаних доказів.

Колегія суддів зазначає, що зловживання сторонами своїми процесуальними правами та невиконання процесуальних обов`язків, а також не знання наслідків неналежного виконання процесуальних обов`язків не може бути визнано об`єктивною причиною неподання до суду доказів по справі.

За таких обстави, колегія суддів не може прийняти до уваги додані відповідачем до апеляційної скарги докази та надавати їм відповідну оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Петрищева Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко