Справа №333/5153/21
Провадження №2/333/581/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря Іщенко А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

До суду 28.07.2021 року звернулась ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилається на таке. 14.02.2013 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від цього шлюбу мають малолітніх дітей сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб розірваний рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 01.02.2018 року. На теперішній час вона перебуває в іншому шлюбі, внаслідок чого змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 . Діти проживають з нею, перебувають на її утриманні та утриманні її теперішнього чоловіка. Батько дітей допомоги не надає, від утримання відмовляється. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання двох малолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Додатково пояснила, що в серпні 2021 року відповідач перерахував 100 Євро.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його інтереси представляла адвокат Погосян М.А., яка заперечувала проти позову. Зазначила, що позивачка не виконує рішення суду, яким встановлена участь батька у вихованні дітей, не показує дітей батьку, але бажає отримувати аліменти. Вважає, що позивачка у випадку отримання аліментів, буде витрачати їх на свою користь, сплачувати свої заборгованості по кредитам та інше. На теперішній час відповідач звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дітей з ним, провадження за його позовом відкрито, але рішення ще не прийняте. Тому вважає, що справу про стягнення аліментів не можливо розглядати до вирішення спору про місце проживання дітей

Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що батьком малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідач ОСОБА_9 , матір`ю позивачка ОСОБА_3 (свідоцтва про народження дітей НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 , а.с.6-8).

Сторони визнають та не оспорюють, що діти проживають з матір`ю позивачкою ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідач не заперечував, що він є працездатною особою, не зазначав про наявність в нього інших утриманців, також не вказував про наявність інших обставин, які б могли вплинути на рішенням суду щодо розміру аліментів.

Відповідач, як батько дітей зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття,

Доводи заперечень представника відповідача про наявність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Суд, урахувавши інтереси дітей, для благополуччя та повноцінного розвитку яких необхідним є забезпечення їх коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо місця проживання дітей, дійшов висновку про стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання дітей.

При цьому у період вирішення спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, останні не можуть перебувати без матеріального утримання.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття.

За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє.

Позивачка була звільнена законом від сплати судового збору, тому слід стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215,224-228 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 28 липня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Л.О. Варнавська