Справа №461/8400/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

27 січня 2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

ОСОБА_2

( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ),

яка діє у своїх інтересах та інтересах

ОСОБА_3

( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

до

ОСОБА_4

( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 яка діє у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просять ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі покликаються на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_3 . В даній квартирі зареєстрована ОСОБА_4 , колишня дружина ОСОБА_1 , шлюб між якими було розірвано на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року. Відповідач ОСОБА_4 більше двох років не проживає у вищезазначеній квартирі, в даному помешканні відсутні її особисті речі, також вона не несе витрати на утримання даної квартири, не приймає участі у ремонті цього житла. Факт реєстрації відповідача у згаданій квартирі є перешкодою у реалізації позивачами права власності даної квартири. Враховуючи наведене, просять суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивачів подала на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за її відсутності не скористалася.

Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач та третя особа неодноразово не з`являлися в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги

При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Судом встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується будинковою книгою та довідкою з місця проживання.

Також, відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1723 від 09 вересня 2021 року, виданої Львівським комунальним підприємством «Старий Львів», у квартирі АДРЕСА_3 , зареєстровані та проживають шість осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (невістка).

02 жовтня 1999 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб, який було розірвано на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року. Як зазначено у вказаному рішенні, відповідач не заперечувала фактичні обставини викладені у позовній заяві, тобто не заперечувала той факт, що на момент звернення до суду з позовом сторони проживали окремо протягом двох років, не підтримували шлюбних відносин, не вели спільного господарства.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно акту фактичного проживання, складеного комісією майстрів по експлуатації житлового фонду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 є зареєстрована, проте фактично не проживає, що підтверджують сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року).

Ст. 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Крім того, як визначає ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.4 ст.156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Згідно ст.72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Беручи до уваги те, що в ході розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_3 , без поважних причин понад один рік, суд приходить до висновку, що відповідач втратила інтерес до такого житлового приміщення, а тому позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставними.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, ухвалюючи рішення у даній справі суд враховує, що відповідачем взагалі не подано до суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів спростування доводів позивачів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки доводи позивачів знайшли своє підтвердження в ході судового провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно банківської квитанції від 05.10.2021, судовий збір у розмірі 908 гривень сплачено позивачем ОСОБА_1 .

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 31 січня 2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.