Ухвала

01 лютого 2022 року

місто Київ

справа № 750/4878/20

провадження № 61-710ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Управління у справах дітей Чернігівської міської ради, про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_2 у червні 2020 року звернувся до суду із позовом про:

- визнання матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 221 503, 00 грн, який має ступінь готовності 100 %, але не прийнятий в експлуатацію, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ;

- визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину матеріалів та обладнання, використаних при будівництві житлового будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 221 503, 00 грн, який має ступінь готовності 100 %, але не прийнятий в експлуатацію, що розташований за зазначеною адресою.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 12 березня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов задовольнив частково.

Суд визнав матеріали та обладнання, використані при будівництві житлового будинку вартістю 221 503, 00 грн, який станом на 03 жовтня 2006 року мав ступінь готовності 100 %, але не прийнятий в експлуатацію, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину матеріалів та обладнання, використаних при будівництві житлового будинку, вартістю 221 503, 00 грн, який станом на 03 жовтня 2006 року мав ступінь готовності 100 %, але не прийнятий в експлуатацію, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції врахував, що відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18 червня 2018 року № 6838, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 не зареєстровано. У примітці зазначено, що відповідно до відомостей технічної інвентаризації від 09 листопада 2004 року житловий будинок літ. А-2 мав 100 % готовності.

Врахувавши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у період з 1987 року до 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, суд першої інстанції визнав підставним позов в частині визнання матеріалів та обладнання, використаних при будівництві житлового будинку, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте, суд констатував, що позивачем не доведено факт будівництва господарських споруд (альтанки) у період перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , відповідно позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Постановою від 10 грудня 2021 року Чернігівський апеляційний суд змінив рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2021 року, виклав перший та другий абзац резолютивної частини рішення у такій редакції: «Визнати об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-2» з тамбуром «а-1», загальною площею 227, 10 кв. м, що станом на 03 жовтня 2006 року мав 100 % готовності, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-2» з тамбуром «а-1», загальною площею 227, 10 кв. м, що станом на 03 жовтня 2006 року мав 100 % готовності».

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у майні є рівними. Водночас констатував, що ефективний спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права та забезпечувати реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду, відповідно до вимог законодавства. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж тим, що встановлений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Тому суд апеляційної інстанції визнав ефективним способом відновлення порушеного права позивача визнання спільною сумісної власності подружжя саме об`єкта незавершеного будівництва та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначеного об`єкта, що у подальшому створить для позивача умови ведення в експлуатацію новоствореного нерухомого майна та реєстрації права власності у визначеному законом порядку.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 11 січня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу, додані до неї документи, зробив висновок про існування підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Щодо оцінки судових рішень, які оскаржуються учасником справи, до категорії тих, що підлягають касаційному оскарженню

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Касаційному оскарженню не підлягають судові рішення у малозначних справах (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про визнання права власності.

За правилом пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до змісту рішення судів першої та апеляційної інстанцій вартість матеріалів та обладнання, використаних під час будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 221 503, 00 грн.

Оскільки ціна позову у справі складає 221 503, 00 грн, станом на 01 січня 2022 року ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн х 100 = 248 100, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі складає 221 503, 00 грн, судові рішення, ухвалені у ній, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо наявності винятків для допуску до касаційного оскарження судового рішення у малозначній справі

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено, самостійно судом такі існування таких винятків не встановлено.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципу відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, № 36760/06, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), §32, від 02 листопада 2006 року, № 29182/03, «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії»

(Zubac v. Croatia), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07, та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Таким чином, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року № 26293/18 у справі «Азюковська проти України»

(Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

Тож за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Управління у справах дітей Чернігівської міської ради, про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак