ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року

м. Харків

справа № 2018/2-362/11

провадження №22-ц/818/1979/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

боржники: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2020 року у складі судді Бородіної Н.М.,-

встановив:

20 лютого 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача, в якій просило замінити вибулого стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №2018/2-362/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №М-016-08-ФО-21 від 07.02.2008 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2020 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача - задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у рішенні по цивільній справі №2018/2-362/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №М-016-08-ФО-21 від 07.02.2008.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2020 року і постановити нове судове рішення про відмову у задоволені заяв ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача.

Зазначає, що в заяві про заміну стягувача не було зазначено ОСОБА_2 в якості боржника. ТОВ «Вердикт Капітал» фактично не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження отримання ним прав вимоги за відповідним кредитним договором. Заявник надав лише копію додатку до Договору про відступлення прав вимоги за договорами застави від 03.10.2018, сам договір наданий не був. Судом проігноровано, що ОСОБА_2 не був стороною кредитного договору, він не зазначений в переліку відступлених вимог. Також, суд безпідставно дійшов висновку про можливість заміни сторони за відсутності виконавчого провадження, не перевіряв наявність або відсутність виконавчого провадження. Вказує, що з моменту ухвалення заочного рішення до подачі заяви ТОВ «Вердикт Капітал» минуло 8 років, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить 3 роки. Попередній кредитор на власний розсуд, не пред`явив виконавчий документ в межах встановленого законом строку, тобто втратив це право ще в 2014 році, а тому ТОВ «Вердикт Капітал» не могло отримати права вимоги, яке попереднім кредитором було втрачено.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін. Вказує, що належні та допустимі докази, які були відомі та наявні у ТОВ «Вердикт Капітал» були надані суду першої інстанції та які ні в якій мірі не спростовані. При цьому, наявні у справі, як докази правонаступництва: укладені та не визнані в судовому порядку недійсними Договори відступлення прав вимоги з додатками та втрати виконавчих листів: Акт перевірки матеріалів кредитної справи підтверджує, що оригінали виконавчих листів при укладенні договору відступлення права вимоги первісним кредитором новому кредитору не передавались/, а так само, витяги з автоматизованої системи виконавчих проваджень /підтверджує факт про те, що виконавчі провадження з приводу примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили не відкриті/, а тому наведені фактичні обставини спростовують апеляційні вимоги та свідчать про безпідставність апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву про заміну стягувача, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.03.2011 року по справі № 2018/2-362/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги було задоволено та стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 104784 грн. за кредитним договором №М-016-08-ФО-21 від 07.02.2008 .

03 жовтня 2018 між ПАТ «Бак «Фінанси та кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту відповідно до Додатку №1 до договору, де під №238 зазначено кредитний договір №М-016-08-ФО-21 від 07.02.2008 р. Суд вважав встановленим, що ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення права вимоги, стало новим кредитором за кредитним договором №М-016-08-ФО-21 від 07.02.2008 боржником за яким є ОСОБА_1 .

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2020 року зазначеним вимогам не відповідає.

Звертаючись до суду з заявою про заміну стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» мотивувало вимоги тим, що 03.10.2018 між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором кредиту №М-016-08-ФО-21 від 07.02.2008.

Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 березня 2011 року у справі №2018/2-362/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 104 784 грн. 30 коп. - заборгованість за кредитним договором№М-016-08-ФО-21; судовий збір та витрати за інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 1167 грн. 84 коп., в рівних частках по 583 гривні 64 коп. з кожного (том 1 а.с. 78) Рішення набрало законної сили.

На підстави вказаного рішення видано виконавчі листи, що були отримані представником позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Юрченком М.Ю. (том 1 а.с. 86).

Інформація щодо пред`явлення виконавчих листів до виконання - відсутня.

03 жовтня 2018 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитним договорами та договорами застави.

У додатку до Договору за № 243 зазначений кредитний договір № М-016-08-ФО-21, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором), у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із вказаних норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно з цим колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

У вказаній постанові Верховний Суд звертає увагу, що заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 у справі № 5/128, від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14 і суд касаційної інстанції у цій справі не вбачає підстав відступати від неї.

З матеріалів справи та змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що вимога про заміну стягувача заявлена після спливу строку пред`явлення до виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.03.2011 року по справі №2018/2-362/11 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Банк «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором №М-016-08-ФО-21.

Вимога про поновлення строку для пред`явлення рішення до виконання разом з вимогою про заміну стягувача - не заявлялася, питання про поновлення цього строку не вирішувалося.

При таких обставинах, колегія суддів вважає подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, у зв`язку з чим судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вимоги про заміну стягувача.

Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141, п.п. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадках скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Особою, що подала апеляційну скаргу сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 454,00 гривні, якій підлягає стягненню із заявника на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367,368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2020 року - скасувати і постановити нове рішення.

Відмовити у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (Код ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 31 січня 2022 року.