Справа № 182/6757/20
Провадження № 2/0182/38/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.01.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі позовну заяву ОСОБА_1 до державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиної Анни Іванівни, треті особи - ТОВ «Охорона - Дніпро», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання незаконними та скасування постанови та акту про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиної Анни Іванівни, треті особи - ТОВ «Охорона - Дніпро», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання незаконними та скасування постанови та акту про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є співвласником 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із членами його сім`ї: матір`ю ОСОБА_3 , рідними сестрами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ним було отримано у спільну сумісну власність жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_2 , в порядку приватизації державного житлового фонду. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2012 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека, охорона, гарантія» з нього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на відшкодування шкоди стягнуто 202 882 грн. 13 коп. 14 лютого 2013 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сузанським Ф.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 36695753 від 14.02.2013 року (виконавчий лист № 426/3659, виданий 14.02.2013 року) про стягнення з нього на користь ТОВ «Безпека, охорона, гарантія» 202 882 грн. 13 коп. Крім того, було накладено арешт на все майно, яке належить йому. За період праці на ПАТ «Новопавлівський гранітний кар`єр» на посаді майстра виробничої дільниці ЗЦ, з його заробітної плати, згідно виконавчого листа, на користь ТОВ «Безпека, охорона, гарантія» за період з 15.02.2013 року по 15.02.2016 року були проведені відрахування в сумі 11 601 грн. 95 грн. та за період з 21.07.2016 року по 26.03.2018 року були проведені відрахування у сумі 11 532,82 грн. (довідки додаються). Зараз він працює на СП «Нікопольське моторвагонне депо», регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу (механік), де також з його заробітної плати, згідно виконавчого листа, на користь ТОВ «Безпека, охорона, гарантія» за період з травня 2018 року по жовтень 2020 року були проведені відрахування у сумі 42 136,13 грн. (довідки додаються). 02 листопада 2020 року він отримав постанову та акт державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиної Анни Іванівни від 20.10.2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, затвердженої 20.10.2020 року виконуючим обов`язки начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єрофєєвою Л.В., оскільки прилюдні торги не відбулися 25.09.2018 року, 16.10.2018 року та 06.11.2018 року по передачі стягувачу ТОВ "Охорона - Дніпро", (49000, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Набережна Січеславська, будинок 29 А), про право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Про проведення зазначених торгів з реалізації 1/4 частини квартири його не було повідомлено взагалі ні поштовим повідомленням, ні усно. Крім того, реального виділу 1/4 частки квартири, яка належала йому, із спільного майна в натурі державним виконавцем зроблено не було. За змістом ч.ч.1, 2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст.362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Статтею 366 ЦК України передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу, кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника, кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиною Анною Іванівною, яка діяла в інтересах стягувача ТОВ "Охорона - Дніпро", не зверталася із відповідними позовами і не ставила питання про виділ 1/4 частки квартири в натурі, яка належить боржнику ОСОБА_1 , як на таку, на яку може бути у подальшому звернене стягнення. Співвласників квартири, які мають право перед іншими особами на купівлю 1/4 її частини, за ціною оголошеною для продажу продавцем квартири, не було повідомлено, як того вимагає закон, про призначення і проведення її реалізації. Крім того, у процесі підготовки до передачі арештованого майна на реалізацію з метою отримання інформації про громадян, які зареєстровані в зазначеному будинку, державним виконавцем не було направлено відповідного запиту. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-109цс16 міститься висновок, відповідно до якого за змістом частини дев`ятої статті 62 Закону № 606- XIV, оспорювані постанова та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу фактично є правочинами, на підставі яких відбувається подальше оформлення стягувачем права власності на це майно, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 393 ЦК України, серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України, цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке, згідно із законом, не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі, якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Згідно ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден, незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Порядок реалізації майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України. Порядок реалізації обмежено оборотоздатного майна визначається законодавством. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна, нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах, виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі, якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. У відповідності до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У Рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 року по справі № 1- 10/2004 розкривається поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Частиною четвертою статті 55 Конституції України унормовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантовано захист права власності. Згідно з нею, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ця стаття закріплює право безперешкодного користування своєю власністю, включаючи й житлову власність, регулює умови позбавлення власності, визнає право держав здійснювати контроль за використанням власності відповідно до інтересів суспільства. Тим самим, у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, громадської організації чи групи приватних осіб має поважатись. У першу чергу, ця повага має виявлятися державою і реалізовуватися шляхом прийняття законодавчих, виконавчих актів, що захищають право власності від незаконних зазіхань. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду. Таким чином, відповідачем - державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиною Анною Іванівною, яка діяла в інтересах стягувача ТОВ "Охорона - Дніпро", на відшкодування шкоди, завданої злочином, актом від 20.10.2020 року про передачу майна у власність стягувачу ТОВ "Охорона - Дніпро" у рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, по вищевказаному виконавчому провадженню ВП № 53705373, фактично позбавлено його права на житло, яке є постійним місцем проживання останнього. Дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиної Анни Іванівни були з порушеннями вимог законодавства, у зв`язку з чим винесені нею Постанова та Акт від 20.10.2020 року про передачу майна стягувачу ТОВ "Охорона - Дніпро", в рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиною Анною Іванівною було надано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вона посилається на ту обставину, що 25.02.2021 року до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надійшла судова повістка про виклик у справі № 2/0182/292/2021, Ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви. Стосовно даного позову Нікопольський міськрайонннй відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) має наступну позицію. Примусове виконання як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень базується на принцах: верховенства права, обов`язковості виконання рішень; розумності строків виконавчого провадження та законності. На момент відкриття виконавчого провадження борг за вчинений злочин становив - 193 798,31 грн. Відповідно, виконавчий збір становив 19 379,83 грн. Загальна сума стягнення - 213 178,14 грн. Згідно виконавчого провадження № 2/426/2579/2021 від 14.02.2013 року, стягнення повинно бути солідарними між всіма боржника. З усіх солідарників, згідно виконавчого документа, лише ОСОБА_1 офіційно працює і має майно. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників), кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ст.543 ЦК України). В першу чергу звернення стягнення направляється до бухгалтерії, де працює боржник і щомісячно здійснюється утримання боргу у розмірі 20 % доходу, які надходить на рахунки ВДВС (п.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»). Якщо відсутні кошти, достатні для задоволення вимог стягувача, стягнення звертають на інше майно (п.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»). В даному випадку, - це ј частини квартири боржника. В даній ситуації арешт та реалізація даного майна є законними, оскільки не суперечать Законодавству України. Заборона на продаж єдиного майна є лише у випадку: у разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника (п.7 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».). У разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, звертається стягнення лише на його частину (державний виконавець зробив Запит до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та виявив майно боржника: а саме 1/4 частини квартири.). Згода від співвласників квартири не потрібна, оскільки реалізація майна проводиться шляхом електронних торгів і регулюється Законом України «Про виконавче провадження» (ст.60 Закону України «Про виконавче провадження».). Державний виконавець не проводить виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності: по-перше, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, є правом лише співвласника, звичайно, якщо це не суперечить Законодавству України. По друге квартира - є неподільним майном (ст.183 ЦК України). Після арешту майна (постанову про опис та арешт майна від 13.06.2018 року № 42367 боржником отримані, згідно повідомлення 26.07.2018 року) проводиться визначення вартості майна - (постанова про призначення суб`єктом оціночної діяльності від 22.06.2018 року). Звіт про розмір вартості майна, а саме - 55 750,00 грн. - надійшов до відділу 30.07.2018 року. 31.07.2018 року державним виконавцем було направлено повідомлення про результати визначення вартості майна сторонам. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем (ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».). Боржнику було залишено повідомлення 06.08.2018 року працівником Укрпошти. Отже, державний виконавець має право передавати майно на електронні торги. ДП «Сетам» направив лист до ВДВС (вх..№ 17286 від 12.09.2018 року) про опублікування арештованого майна та присвоєння лоту номеру 302154. Вищезазначене майно не було реалізоване на електронних торгах. Державним виконавцем було направлено повідомлення стягувачу про вирішення питання про залишення за собою нереалізованого майна, але в ході перевірки вихідної кореспонденції, встановлено, що лист було загублено. Стягувач не був належним чином повідомлений. А отже, пряма норма ст.61 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» в даному випадку не застосовується. 30.09.2020 року до ВДВС надійшла заява про залишення за собою нереалізованого майна та скарга на бездіяльність державного виконавця Компанієць Є.В. 20.10.2020 року державним виконавцем Ковчишиною А.І. був винесений акт та постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.178 Цивільно - процесуального кодексу України, просить відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .,

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі і додатково суду пояснив, що квартира є його єдиним житлом. Крім нього, там проживають член6и його сім`ї, в яких квартира теж є єдиним житлом. Про торги він дізнався через три роки. Його ніхто не повідомляв про те, що квартира виставлена на торги і ніхто не пропонував викупити його частину нікому з його сім`ї. До державного виконавця звернутись не міг через карантин, вони закрились. Працював і працює лише суд. Тому сюди й звернувся.

В судове засідання, яке відбулось 25.01.2022 року, позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.151).

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила у позові відмовити як необґрунтованому, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Додатково суду пояснила, що для них позовні вимоги ОСОБА_1 не актуальні. Вони не згодні з довідками Укрзалізниці, бо до них надходять інші суми погашення боргу. Крім того, ТОВ «Охорона-Дніпро» надала їм на виконання виконавчий лист лише на ОСОБА_1 . На двох інших боржників ними виконавчі провадження не відкривались, бо виконавчі листи до них не надходили. Виконавчі дії вчинялись ними виключно з нормами Закону «Про виконавче провадження».

В судове засідання, яке відбулось 25.01.2022 року, відповідачка не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у свою відсутність (а.с.152).

Третя особа ОСОБА_5 до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність (а.с.123, 132, 143, 150).

Третя особа ОСОБА_4 до суду не з`явилась також, надавши заяву про розгляд справи у свою відсутність (а.с.125).

Третя особа ОСОБА_3 до суду теж не з`явилась, надіславши заяву про розгляд справи у свою відсутність (а.с.126).

Третя особа - ТОВ «Охорона - Дніпро» про розгляд справи повідомлялась належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які отримувались уповноваженою особою (а.с.133).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого, відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 є співвласником 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із членами своєї сім`ї - матір`ю ОСОБА_3 , сестрами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ним було отримано у спільну сумісну власність жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_2 , в порядку приватизації державного житлового фонду (а.с.98, 104). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.12.2012 року на користь ТОВ «Безпека, охорона, гарантія» з позивача, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на відшкодування шкоди стягнуто 202 882 грн. 13 коп. (а.с.14). 14.02.2013 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сузанським Ф.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 36695753 від 14.02.2013 року (виконавчий лист № 426/3659, виданий 14.02.2013 року) про стягнення з позивача на користь ТОВ «Безпека, охорона, гарантія» 202 882 грн. 13 коп. (а.с.16). Крім того, було накладено арешт на все майно, яке належить позивачу. За період праці на ПАТ «Новопавлівський гранітний кар`єр» на посаді майстра виробничої дільниці ЗЦ, із заробітної плати, згідно виконавчого листа, на користь ТОВ «Безпека, охорона, гарантія» за період з 15.02.2013 року по 15.02.2016 року були проведені відрахування в сумі 11 601,95 грн. та за період з 21.07.2016 року по 26.03.2018 року були проведені відрахування у сумі 11 532,82 грн. (а.с.21-26). Зараз позивач працює на СП «Нікопольське моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу (механік), де також з його заробітної плати, згідно виконавчого листа, на користь ТОВ «Безпека, охорона, гарантія» за період з травня 2018 року по жовтень 2020 року були проведені відрахування у сумі 42 136,13 грн. 02.11.2020 року позивач отримав постанову та акт державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиної А.І. від 20.10.2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, затвердженої 20.10.2020 року виконуючим обов`язки начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єрофєєвою Л.В., оскільки прилюдні торги 25.09.2018 року, 16.10.2018 року та 06.11.2018 року по передачі стягувачу ТОВ "Охорона - Дніпро", (49000, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Набережна Січеславська, будинок 29 А), права власності на 1/4 частину трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , не відбулися (а.с.17-20). Про проведення зазначених торгів з реалізації 1/4 частини квартири позивача не було повідомлено ні поштовим повідомленням, ні усно, ні будь-яким іншим способом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ст.362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Статтею 366 ЦК України передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу, кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника, кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Як встановлено судом, державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишина А.І., яка діяла в інтересах стягувача ТОВ "Охорона - Дніпро", не зверталася із відповідними пропозиціями до співвласників дитла. Співвласники квартири, які мають переважне право перед іншими особами на купівлю 1/4 її частини, за ціною оголошеною для продажу продавцем квартири, не повідомлялись, як того вимагає закон, про призначення і проведення торгів з реалізації частини квартири позивача по справі ОСОБА_1 . Крім того, у процесі підготовки до передачі арештованого майна на реалізацію, з метою отримання інформації про громадян, які зареєстровані в зазначеному будинку, державним виконавцем не було направлено відповідного запиту.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-109цс16 міститься висновок, відповідно до якого за змістом частини дев`ятої статті 62 Закону № 606- XIV, оспорювані постанова та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу фактично є правочинами, на підставі яких відбувається подальше оформлення стягувачем права власності на це майно, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 393 ЦК України, серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, відповідно до частини першої ст.11 ЦК України, цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке, згідно із законом, не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі, якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Згідно ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден, незалежно від вартості такого майна.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Порядок реалізації майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України. Порядок реалізації обмежено оборотоздатного майна визначається законодавством. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна, нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах, виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі, якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У Рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 року по справі № 1-10/2004 розкривається поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Частиною четвертою статті 55 Конституції України унормовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантовано захист права власності. Згідно з нею, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ця стаття закріплює право безперешкодного користування своєю власністю, включаючи й житлову власність, регулює умови позбавлення власності, визнає право держав здійснювати контроль за використанням власності, відповідно до інтересів суспільства.

Тим самим, у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, громадської організації чи групи приватних осіб має поважатись. У першу чергу, ця повага має виявлятися державою і реалізовуватися шляхом прийняття законодавчих, виконавчих актів, що захищають право власності від незаконних зазіхань.

Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

Таким чином, відповідачем - державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиною А.І., яка діяла в інтересах стягувача ТОВ "Охорона - Дніпро", на відшкодування шкоди, завданої злочином, актом від 20.10.2020 року про передачу майна у власність стягувачу ТОВ "Охорона - Дніпро" у рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, по вищевказаному виконавчому провадженню ВП № 53705373, фактично позбавлено позивача права на житло, яке є постійним місцем проживання останнього. Крім того, як встановлено судом, із заробітної плати позивача регулярно здійснювались відрахування на погашення боргу перед ТОВ «Охорона - Дніпро». І на даний час борг позивача перед стягувачем становить зовсім незначну суму, яка не співмірна з вартістю частини житла позивача ОСОБА_1 , виставленої на торги.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимогами ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.1,7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", ч.1 ст.5 ЗУ "Про виконавче провадження", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених ЗУ "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиної Анни Іванівни від 20.10.2020 року про передачу майна, а саме: 1/4 частини трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить співвласнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідент. код НОМЕР_1 ), стягувачу ТОВ "ОХОРОНА-ДНІПРО" () (49000, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Набережна Січеславська, будинок 29 А), в рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, затвердженої 20.10.2020 року виконуючим обов`язки начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єрофєєвою Л.В.

Визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ковчишиної Анни Іванівни від 20.10.2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, оскільки прилюдні торги не відбулися від 25.09.2018 року, від 16.10.2018 року та від 06.11.2018 року, ТОВ "ОХОРОНА-ДНІПРО" () (49000, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Набережна Січеславська, будинок 29 А), про право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить співвласнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідент. код НОМЕР_1 ).

Повернути 1/4 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , співвласнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідент. код НОМЕР_1 ).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал