Справа № 214/9239/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 січня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить: визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. Вона, ОСОБА_2 , на підставі ордеру № 1542, виданого на підставі рішення виконкому Саксаганської ради депутатів трудящих міста № 31 від 18.01.1980 р., є наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 28,8 кв.м., загальною площею 50,8 кв.м. Інші особи, які включені до вищевказаного ордеру, є членами сім`ї позивачки, її батьками, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , померли. На даний момент у вказаній квартирі зареєстрована позивачка та її колишній чоловік, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана обставина підтверджується довідкою, виданою головою ОСББ «Юність КР» від 19.09.2021 року. Шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.04.2012 року, справа № 435/564/12, яке набрало законної сили 16.04.2012 року. Під час розгляду вказаної цивільної справи також було встановлено, що сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. До розірвання шлюбу відповідач добровільно та безповоротно залишив житло, при цьому забравши всі особисті речі, та переїхав до іншого помешкання. Відповідач не проживає в даній квартирі без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, не ставиться до вказаної квартири як до власного житла, наміру користуватись квартирою як власним житлом, з моменту залишення квартири в серпні 2011 року, не виявляв, особистих речей в помешканні не має і взагалі квартирою не цікавиться, про що 14 вересня 2021 року складено акт про не проживання в квартирі АДРЕСА_1 . За змістом акту, останній за вказаною адресою з серпня 2011 року по даний момент не проживає, не з`являється, будь-які особисті речі, належні йому, у вказаному помешканні відсутні. Дійсне місце проживання ОСОБА_3 на даний час невідоме. Вказаний акт складено за участі безпосередніх сусідів, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі голови правління ОСББ «Юність КР» Котляр Наталі Леонідівни. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Ст. 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. За положеннями ч. 1 ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, є належним способом захисту порушених прав. Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_3 втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому ОСОБА_2 , як наймач житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування житлом.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю, підтвердивши зміст позовної заяви, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, відзиву на позов не подав, у зв`язку з чим на підставі ст. 280 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , пояснила, що знайома з позивачкою та відповідачем, так як мешкає по сусідству. Їй відомо, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 2011 року, так як пішов з квартири разом з дитиною ОСОБА_8 . Їй дитина і розповіла, що вони з батьком пішли з квартири. Щоб відповідач намагався вселитися в квартиру, не бачила.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с. 7), свідоцтво про шлюб (а.с. 8), довідка (а.с. 9), акт (а.с. 10), ордер (а.с. 11-12), свідоцтво про смерть (а.с. 13), рішення (а.с. 14).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом:ордер (а.с. 11-12), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що позивачка є наймачем вказаної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження (а.с. 7), свідоцтво про шлюб (а.с.8), свідоцтво про смерть (а.с. 13),так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є батьками позивачки, факт смерті ОСОБА_4 .

Суд вважає належним доказом: рішення (а.с. 14),так як цей доказ стосується обставин, що підтверджує заявлені вимоги, а саме, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , перебували в шлюбі та шлюб між ними розірвано.

Суд вважає належними доказами:довідку (а.с. 9), акт (а.с. 10), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та те, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази та показання свідка ОСОБА_7 допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та показання свідка ОСОБА_7 , які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю, наймачем якої є позивачка, що встановлено ордером (а.с.11-12).

В зазначеній квартирі зареєстровані позивачка та відповідач, що вбачається з довідки (а.с.9).

Позивачка по справі та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 03.04.2012 року, що встановлено рішенням (а.с.14).

Відповідач по справі, за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 2011 року, що встановлено поясненнями свідка, актом (а.с. 10).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЖК України.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач відсутній в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню,

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 24 січня 2022 року.

Суддя В.М. Прасолов