Справа № 372/861/21
Провадження № 2-117/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Проць Т.В.

при секретарі Сокол О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника органу опіки і піклування Назаренко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої доньки мотивуючи його наступним. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з березня 2003 року. З 2013 року вона перебувала з відповідачем у близьких стосунках. ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_5 . Після народження доньки вони проживала по місцю реєстрації. Про своє батьківство ОСОБА_2 був обізнаний, однак будь-якої участі у вихованні доньки не приймав. Через деякий час він вмовив позивача з дитиною переїхати до м.Обухова де на той час, з дружиною та їх трьома спільними дітьми винаймав житло. Вона переїхала, бажаючи участі батька у вихованні доньки. ОСОБА_2 офіційно визнав батькывство. Якийсь час вони з донькою винаймали окреме житло, однак з метою економії коштів вимушені були оселитися разом з родиною відповідача. Під час спільного проживаня вона піддавалася психологічному та фізичному насильству з боку відповідача, який був агресивним, контролював, погрожував, принижував її. Стосунки ставали дедалі напруженими, зокрема, через брак коштів, відповідач змусив її до сурогатного материнства. В жовтні 2020 року спільне проживання сторін стало нестерпним і позивач вирішила повернутися до місця своєї реєстрації в м.Бахмут, через заперечення відповідача дочку забрати з собою вона не змогла як і забрати її в подальшому. Батько дівчинки перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю, налаштовує малолітню проти неї, повідомляє неправдиву інформацію, висловлює погрози, вчиняє психологічне насильство іншого характеру. Дитина проживає в нездоровій обстановці, що негативно впливає на її психоемоційний стан. Вирішити питання щодо місця проживання дитини з відповідачем добровільно сторони не можуть. ОСОБА_1 просить в судовому порядку визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 15 липня 2014 року з нею, оскільки вона любить дівчинку, має необхідні умови для проживання дочки, здатна забезпечити їй гармонійний розвиток, піклуватися та виховувати, між ними існує психологічний контакт та прив`язаність.

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання їх спільної з позивачем доньки ОСОБА_5 , 2014 року народження з ним. В обгрунтуання позову вказав, що зазначені в позовній заяві ОСОБА_1 обставини не відповідають дійсністю. Позивач з двохрічного віку доньки фактично не піклувалася нею та не виховувала її, не забезпечувала матерально і проживала окремо від дитини. Весь тягар по утриманню дівчинки ліг на нього та на його дружину

ОСОБА_4 . Подружжя працює, винаймає достойне житло в якому забезпечені всі необхідні умови для його дітей. Дівчинка має тісний емоційний зв`язок з його дітьми від шлюбу, діти підтримують одне-одного. Проживати з позивачем, яка емоціно не врівноважена та схильна до образ, не має постійного місця роботи та проживання, дівчинка не бажає. Просив суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 з ним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що в неї ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_5 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , який з 2003 року одружений, має трьох дітей. Після народження доньки вона проживала з батьками, пізніше відповідач офційно визнав доньку, виявив бажання виховувати та утримувати її. Вони з малолітньою переїхали до м.Обухів де на той час знімав житло відповідач з родиною, проживали спочатку окремо, а потім разом - ОСОБА_2 з дружиною і їх спільними дітьми, сестра відповідача і вона з малолітньою донькою. Відносини між ними поступово погіршувались, психологічний та фізичний вплив ОСОБА_2 щодня посилювався. Переконання, маніпулювання, постійний контроль, одноособове вирішення всіх питань батьком її дитини зробили життя нестерпним, спроби її з дочкою повернутися додому відповідачем присікалися, залишатися в будинку ОСОБА_2 було нестерпним і в жовтні 2020 року вона залишила його. Забрати з собою доньку відповіч не дозволив, як і бачитись з нею, перешкоджав їх спілкуванню, погрожував, іншим чином подавляв її спроби участі у вихованні доньки. Вона неодноразово намагалась вирішити це питання та втративши надію зробити це у позасудовому порядку звернулас до суду. Позивач вказує, що любить дочку, дуже страждає від неможливості спілкуватися з нею, бачити її, приймати участь у її житті. Вона має постійне місце проживання, яке обладнано відповідно до потреб дитини, працює майстром манікюру, здійснювала підприємницьку діяльність, яку через економічну та епідеміологічну ситуацію вцілому вимушена була зупинити, до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив задовольнити його зустрічний позов, пояснив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 2003 року. Від близьких стосунків з позивачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 . Позивач з нею переїхала до м.Обухова, де на той час він проживав з родиною. Він знімав їм житло та фінансово утримував, виховував дочку. Пізніше донька з позивачем стали проживати разом з його родиною: дружиною, дітьми та сестрою. Однак ОСОБА_1 виявилась безвідповідальною, переймалася власним справами, вихованням доньки систематично не займалась, в основному тягар по вихованню та утриманню дитини ліг на нього та його дружину ОСОБА_4 .. В жовтні 2020 року позивач залишила доньку, пояснивши що їй треба на деякий час від`їхати до місця проживання більше не повернулася. Запевнив, що реальних намірів виховувати дитину, дбати про неї ОСОБА_1 не має, участі у житті доньки не приймає. Дитина не бажає спілкуватись з біологічною матір`ю, «мамою» називає його дружину. Запевнив, що в його родині існує гармонія та взаєморозуміння, взаємоповага та взаємопідтримка, дитина оточена турботою та любов`ю. Він працює, має високий дохід, позитивно характеризується, впевнений, що малолітній ОСОБА_5 доцільно визначити місце проживання з батьком.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав вимоги ОСОБА_2 та просив їх задовольнити з підстав наведених його клієнтом та встановлених під час розгляду справи в суді обставин.

Представник органу опіки і піклування виконкому Обухівської міської ради Назаренко О.І. вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 з батьком, на користь якого наявний відповідний висновок органу опіки і піклування, в родині якого тривалий час проживає дитин, родина якого піклується про дівчинку та виховує її. Вважала, що батько проявляє більше ініціативи та має переважне право на визначення місця проживання дитини з ним.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого у них троє дітей. В 2014 році позивач народила доньку, батьком якої є її чоловік. Він визнав дитину, записаний її батьком в свідоцтві про народження. Вона також прийняла дівчинку як рідну. Коли позивач з малолітньою ОСОБА_5 переїхали проживати до м.Обухова, вона поступово взяла на себе обов`язки щодо виховання дівчинки, а коли сторони у справі почали проживати під одним дахом фактично виконувала відносно дівчинки роль матері, так як біологічна матір нанележним чином виконувала свої обов`язки: не дбала про здоров`я, розвиток, могла на тривалий час залишати дитину на неї від`їзджаючи у справах. В 2010 році ОСОБА_1 залишила дитину, виїхавши у невідомому напрямку. З того часу вона піклується та дбає про дічинку, виховує її. Дитина забезпечена всім необхідним, доглянута, вихована, називає її «мамою».

Суд, вислухавши сторони, представника відповідача, представника органу опіки і піклування, свідка, дослідивши докази, встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народженя серії НОМЕР_1 .

Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради, у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 з проханням про визначення місця проживання його малолітньої доньки ОСОБА_5 , 2014 року народження з ним та за його адресою с.Таценки Обухівська міська ТГ СТ «Лісова поляна» 1 прийняла рішення №10 від 26.11.2020 року, яким визначили місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 .

Рішенням №642 від 23.12.2020 року виконавчого комітету Обухівської міської ради визначено місце проживання малоітньої ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2 за алресою АДРЕСА_3

У зв`язку з надходженням звернення від ОСОБА_1 з проханням перелянути прийняте рішення виконкому Обухівської міської ради від 23.12.2020, яким визначено місце проживання її дочки ОСОБА_5 з батьком, Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради № 4 від 25.03.2021 року рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради від 23.12.2020 №642 «Про визначення місця проживаня малолітньої дитини» залишено бе змін. ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до виконкому Обухівскої міської ради зі зверненням щодо визначення їй способу участі у вихованні дитини.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 23.03.2021 року та від 21.12.2021 року, як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 мають необхідні житлово-побутові умови для проживання і розвитку дитини.

Позивач, відповідач та їх донька є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками Управління соцзахисту виконкому Обухівської міської ради №656, від 10.08.2018, №3255-407 від 16.05.2017 та №3255-393982 від 10.08.2018 року відповідно.

Обоє батьків позитивно характеризуються, працюють та мають стабільний дохід, забезпечені житлом, і в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дитини, її безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку.

Відповідно до довідки №50 від 16.03.2021 року Директора Академічногро ліцею №3 Обухівської міської ради ОСОБА_5 навчалася у вказаному ліцеї в 1-Е класі на сімейній формі навчання наказ № 67 від 17.11.2020 року згідно поданої заяви батька.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів ОСОБА_5 навчається в 2-Е класі Академічногро ліцею №3 Обухівської міської ради.

Малолітня ОСОБА_5 спостерігається у дитячій лікарні по місцю проживання, на «Д» обілку в закладах охорони здоров`я не перебуває.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Норми міжнародного права та національного законодавства не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), відступаючи від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Вирішуючи спір про місце проживання дитини сторін у справі суд враховує, що позивач залишила місце проживання в с.Таценки в СТ «Лісова Поляна» у зв`язку з погіршенням стосунків між сторонами і ОСОБА_5 з жовтня 2020 року залишалась з батьком, за місцем проживання останнього.

У зв`язку зі зверненням в листопаді 2020 ОСОБА_2 до комісії з прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради з проханням визначити місце проживання з ним дочки ОСОБА_5 , 2014 року народження комісія вирішила задовольнити його заяву.

ОСОБА_1 не погоджуючись з вказаним рішенням звернулася до Комісії з проханням переглянути прийняте рішення, яким було визначено місце проживання її дочки з батьком.

25 березня 2021 року рішенням Комісії № 4 було залишено постійне місце проживання малолітньої дочки з батьком; рекомендовано ОСОБА_1 звернутись до виконавчого комітету Обухівської міської ради зі зверненням щодо визначення їй способу участі у вихованні дитини.

Дане рішення, на думку суду, свідчить про те, що ОСОБА_2 не надавав можливості безперешкодно зустрічатися та брати участь ОСОБА_1 у вихованні дочки.

Також суд вважає, що відповідачем здійснювалися перешкоди позивачу у прийнятті участі у вихованні доньки та побаченні з нею, що підтверджується зверненнями ОСОБА_1 до Бахмуцького ВП ГУНП в Донецькій області, служби у справах дітей Обухівської міської ради, переглянутими в судовому засіданні відеозаписами та фактично не заперечується самим відповідачем.

Крім того, з листопада 2020 року за заявою батька ОСОБА_5 переведена на сімейне навчання, що також унеможливило її спілкування з матір`ю та учась останньої у вихованні доньки за відсутності на те згоди батька.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_4 та дані, які містять інші наявні в матеіралах справи документи щодо не бажання самої дитини спілкуватись з мамою - позивечем у справі, оскільки вважає, що дитина 2014 року народження не спроможна критично ставитись до своїх дій, поведінку дитини відносно позивача суд вважає такою, що склалася під тривалим впливом родини в якій проживала дівчинка через негативне ставлення останньої до позивача, що не риховувалось ними в судовому засіданні.

Обставин, які б давали суду підстави вважати неналежним виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 відносно її доньки ОСОБА_5 не встановлено.

Надані позивачем довідки з ДНЗ «Зірочка» №64 від 19.10.2020 року, з Академічного ліцею №3 Обухівської міської ради №172 від 19.10.2020 року, з КНП Обухівської міської ради «Обухівський МЦПМСД» №97 від 18.03.2021 року щодо участі у вихованні, лікуванні та догляду дитини виключно батьком спростовуються довідками тих же закладів наданими суду позивачем у березні 2021 року.

Отже, суд дійшов висновку, що проживання ОСОБА_5 тривалий час у сім`ї батька у звичному для неї середовищі, стало результатом чинення перешкод матері у побаченнях з дочкою та участі у її вихованні.

Посилання ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_1 не створює дитині належні умови харчування і перебування дитини, дбає лише про свій добробут та матеріальне забезпечення, судом до уваги не приймаються, як і те, що відповідач фактично відмовилась від дочки залишивши її в родині батька та його дружини, як такі, що не стверджені належними, допустимими і достовірними доказами.

Доводи відповідача та надані ним документи про сурогатне материнство позивача ОСОБА_1 , як доказ неналежного виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_5 та як підставу для відмови у її позові, суд відхиляє, оскільки питання сурогатного материнства регульовані чинним Законодавством України та не є автоматичною підставою для спілдкування та виховання власних дітей жінки, яка приймає участь у прграмі сурогатногоматеринства.

Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що ОСОБА_5 тривалий час проживає у сім`ї батька, де для неї створені належні умови проживання і розвитку, і між дитиною та матір`ю дійсно втрачений сталий емоційний зв`язок, однак це стало наслідком перешкоджання батьком у побаченні і прийнятті участі матері у вихованні дочки та тривалого не вирішення даного спору.

Суд вважає, що проживання ОСОБА_5 , 2014 року народження в сім`ї батька, який з 2003 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , які мають трьох спільних дітей не буде сприяти забезпеченню найкращих інтересів дитини, гармонійному розвитку та зв`язку з матір`ю, оскільки батько не надає можливості зустрічатися та спілкуватися матері з дочкою, що суперечить сімейним цінностям, які полягають у повазі один одного та якнайкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини.

Незважаючи на те, що судом було оголошено перерву у розгляді справи з метою узгодження батьками питання участі кожного з них, і матері, зокрема, у вихованні доньки надання їй можливості налагодити зв`язок з дитиною, яку вона востаннє бачила в липні 2021 року, коли батько надав матері можливість зустрітись з донькою в своїй присутності та присутності своєї дружини, тримаючи дитину за руки, коли дитини повідомила, що бачити матір не має бажання. Більше зустрічей батько матері не надав, мотивуючи різними причинами, що останнім не заперечувалося.

Поведінка відповідача та його риторика в судовому засіданні, наданий ним аудіозапис телефонної розмови з особою чоловічої статі та інші відеодокази свідчать, що він вишукує будь-який привід відмовити матері у спілкуванні з дочкою, позбавити її в подальшому батьківських прав та чинити інші незручності в т.ч. використовуючи психологічний та фізичний тиск, маючи переважну фізичну силу та інші механізми впливу на позивача.

Незважаючи на те, що згідно рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради від 23.12.2020 року № 642, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 суд з ним погодитися не може, оскільки він не достатньо мотивований, до нього не долучено документи, на підставі яких зроблено цей висновок, а головне, суд вважає, що даний висновок не буде відповідати найкращим інтересам малолітньої ОСОБА_5 .

З огляду на зазначене, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 .

Визначаючи місце проживання ОСОБА_5 з матір`ю суд використовує, надане суду право , не погоджуватися з висновком органу опіки і піклування.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 дійсно тривалий час проживає з батьком, тісний емоційний зв`язок між матір`ю та дочкою втрачено, тому суд вважає, що у даній ситуації необхідний перехідний період - адаптивний період, який повинен передувати передачі дитини матері і сприятиме налагодженню більш тісного контакту матері і дитини.

Такий період зустрічей матері і дитини слід визначити у два місяці з часу вступу рішення в законну силу, а саме: у суботу з 08.00 год. до неділі 12.00 год., зобов`язавши ОСОБА_2 передавати дитину матері у зазначені у рішенні дні та час.

Суд роз`яснює сторонам, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено, як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічні аозовні вимоги ОСОБА_2 задоволеню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3,4,5,12,76,77,78,81, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановити адаптивний період зустрічей матері - ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 протягом 2 (двох) місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, а саме: в суботу з 08.00 год. до неділі 12.00 год. для встановлення контакту матері з дочкою, зобов`язавши батька ОСОБА_2 передавати дитину матері у встановлений у рішенні суду час.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн. сплаченого судовог озбору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 02 лютого 2022 року.

Суддя Т.В. Проць