Провадження № 2/641/466/2022 Справа № 641/4213/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року

Комінтернівський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді - Чайка І.В.,

за участю секретаря - Шумейко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/6311/20 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи : Перша Харківська державна нотаріальна контора, АТ КБ «Приватбанк» про встановлення фактів родинних відносин, належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, треті особи : Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, АТ КБ «Приватбанк» в якому просить встановити факт родинних відносин , та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся ОСОБА_3 , після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала їй на праві власності. Єдиними спадкоємцем після смерті бабусі був її син ОСОБА_2 , оскільки чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а незаміжня донька ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_3 заповіту не залишила, спадкова справа після її смерті не заводилась. Її батько ОСОБА_2 розірвав шлюб з її матір`ю ОСОБА_6 29.05.1991 року. З 24.08.1995 року, тобто з дня смерті її дідуся батько, хоча і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак фактично проживав зі своєю матір`ю. Після смерті чоловіка та доньки її бабуся хворіла та дуже переживала в зв`язку зі своєю втратою, не бажала жити та весь час сумувала за близькими, а тому потребувала допомоги свого сина. Її батько перевіз до квартири бабусі усі свої речі, вселився до квартири та знаходився біля своєї матері. Допомагав матері, робив ремонт у квартирі, купував меблі та побутові речі. Після смерті бабусі батько поховав її та продовжував проживати у спірній квартирі, утримував у себе оригінали правовстановлюючих документів. Таким чином її батько у встановлений законом шестимісячний строк вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном ОСОБА_3 , що є підставою для встановлення факту прийняття спадщини після її смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер в спірній квартирі. Батько заповіт не склав. Вона є єдиної спадкоємицею після його смерті. Після смерті батька вона у передбачений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою для відмови стало те, що у різних документах зафіксовані різні анкетні дані її чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

26.07.2021 року відповідачем Харківською міською радою подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_2 , шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факти прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Посилання позивача на утримання її батьком у себе оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру, не може бути підставою для висновку про фактичне прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті спадкодавця. Посилання на поховання її батьком її бабусі не відносяться до предмету доказування у даній справі. ОСОБА_2 був виписаний зі спірної квартири 25.01.1985 року, тобто ще до смерті ОСОБА_3 . Письмових доказів, які б свідчили про проживання ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні протягом шести місяців після смерті спадкодавця позивачем не надано. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження кожного ступеня споріднення та всієї лінії родинного зв`язку у разі встановлення помилки у документах та суду не надано правовстановлюючого документа на спадкове майно, тобто свідоцтва пор право власності. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.07.2021 року продовжено строк проведення підготовчого судового засідання.

13.08.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підтверджуються належними доказами. Представник Харківської міської ради перекручує існуючі у справі докази та намагається позбавити законного спадкоємця права на спадщину. Діловодство в органах РАЦС до 1995 року велось здебільшого російською мовою та оригінали документів батьків, дідуся й бабусі позивача викладені російською мовою. Російська літера «Е» у прізвищах « ОСОБА_2 , ОСОБА_2 » у різних документах перекладалися на розсуд співробітника органу РАЦС без дотримання правил українського правопису. Також працівниками РАЦСу були допущені помилки у написанні по-батькові бабусі. У спірній квартирі її батько мешкав з дитинства та хоча потім і був знятий з реєстрації, однак після розірвання шлюбу повернувся проживати до квартири матері і жив там до своєї смерті. За цією адресою він отримував пенсію, його поховали з цього житла. І хоча він у шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори з заявою про приняття спадщини, однак все одно прийняв спадщину після смерті своєї матері. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.08.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду, в судове засідання викликані свідки та з канцелярії суду витребувані для огляду матеріали цивільної справи № 641/6311/20.

Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, після вступного слова та допиту свідків надала заяву про розгляд справи за її відсутності, Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа - Перша Харківська державна нотаріальна контора, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили ухвалити рішення на розсуду суду.

Третя особа - АТ КБ «Приват банк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 641/6311/20, прийшов до наступного.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивачка ОСОБА_1 народилась в м. Харкові ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Оскільки свідоцтво про народження викладено на російській мові прізвище ім`я по по-бакові батька ОСОБА_2 зазначено: « ОСОБА_2 ».

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 від 27.11.2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками зазначені: батько - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 прізвище позивача українською мовою викладено « ОСОБА_2 », російською мовою викладено як « ОСОБА_2 ».

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 від 27.02.2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 17 серпня 1952 року, орган державної реєстрації: Комінтернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 530. Після реєстрації шлюбу прізвище нареченої змінено на - ОСОБА_3 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 від 27.11.2019 року, вбачається, що ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_2 30 вересня 1975 року, орган державної реєстрації: Комінтернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 892. Після реєстрації шлюбу прізвище нареченої змінено на - ОСОБА_6 . Також наявний запис, що шлюб було розірвано 29.05.1991 року.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 27.02.2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_3 . 04.07.1955 року актовий запис змінено прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 3 від 27.02.2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про документ, що підтверджує факт смерті: лікарське свідоцтво про смерть № 02 від 05.01.1997 року, 13 поліклініка Комінтернівського району. Відомості про заявника ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 27.02.2020 року, вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 . Відомості про документ, що підтверджує факт смерті: лікарське свідоцтво про смерть № 508 від 26.12.1996 року, міська лікарня № 13 поліклініка Комінтернівського району. Відомості про заявника ОСОБА_2 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.

Після смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку до нотаріальної контори звернулась його донька ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошевої О.Ю., ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька було відмовлено. Підставою для відмови стало те, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59613299 від 27.02.2020 року, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , не заводилась, тобто заяви про прийняття спадщини або відмови від неї від спадкоємців, в тому числі і від ОСОБА_2 , не надходили.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , згідно Е-карток, що містяться у електронному Реєстрі територіальної громади м. Харкова, ОСОБА_2 постійно разом зі спадкодавцем не проживав. Тобто вважати, що він прийняв спадщину після померлої матері, ОСОБА_3 , підстави, що підтверджуються документально, відсутні.

На цей час строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , вичерпаний та спадкоємець ОСОБА_2 , який би мав її прийняти, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки КП «ХМ БТІ» № 1077582 від 14.02.2020 встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1997, виданого комісією по приватизації житлового фонду ХДП «Завод імені Малишева» р. № 3-97-1451.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Як вбачається з п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР.

Отже, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року.

Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР).

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Частиною першою ст.549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державні нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 548 ЦК України (у редакції 1963 року) виникнення цивільних правовідносин для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України (у редакції від 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини і така спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 25.11.2020 по справі № 631/1153/13-ц, прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що знайома з позивачем з 1985 року, вони разом навчались у школі. Вона була двома у позивача, коли вони родиною проживали по АДРЕСА_4 . Вона знала її батька ОСОБА_2 . Потім батьки позивача розлучились у 1993 році та після розірвання шлюбу батько переїхав проживати до своєї матері на АДРЕСА_5 . Там проживали ще дідусь та сестра батька. У 1995 році помер дідусь, у 1996 році померла сестра, а ще через рік померла бабуся. Батько позивача залишився проживати у її квартирі, робив там ремонт та помер у цій квартирі в 2019 році.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_15 пояснила, що була сусідкою родини ОСОБА_2 з 1959 року. ОСОБА_2 проживали в кв. АДРЕСА_6 . У 1975 році ОСОБА_2 одружився на ОСОБА_6 та в 1978 році у них народилась донька, яка часто відвідувала бабусю та дідуся. В 1991 році батьки ОСОБА_1 розлучились. У серпні 1995 року помер дідусь та після цього ОСОБА_2 переїхав проживати до матері. У грудні 1996 року померла тітка позивача у якої не було дітей, а у 1997 році померла бабуся. Після її смерті в квартирі залишився проживати ОСОБА_2 , де жив весь час до своєї смерті у 2019 році. За час свого проживання він робив у квартирі ремонт.

Аналізуючи у сукупності письмові докази у справі, показання свідків, які повністю узгоджуються з письмовими доказами, судом достовірно встановлено, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 , ОСОБА_2 з 24 серпня 1995 року почав проживати зі своєю матір`ю ОСОБА_3 . У 1997 році ОСОБА_3 померла, після її смерті ОСОБА_2 залишився проживати у квартирі АДРЕСА_1 , де робив ремонт, користувався квартирою, у вказаній квартирі знаходились його речі. Крім того, у ОСОБА_2 знаходились правовстановлюючі документи на квартиру. Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 в установлений законом шестимісячний строк вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо.

Згідно з роз`яснення пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше.

Встановлення факту родинних відносин позивачу необхідно встановити для належного оформлення спадщини. Встановлення факту родинних відносин породить для позивача певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує.

Заслухавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_3 . Судом достовірно встановлено, що розбіжності у написанні прізвища ОСОБА_2 - ОСОБА_2 пов`язані з перекладом прізвищ з російської мови на українську.

У відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

З урахуванням зазначеного в судовому засіданні встановлено, що правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , попри розбіжності у різних документах. Зазначення у актовому записі про народження батька позивача № 3710 від 20.04.1950 року матері дитини як ОСОБА_3 є технічної помилкою працівника ЗАГСу.

Зазначені розбіжності унеможливлюють встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, вивчивши надані суду докази на обґрунтування заявлених вимог щодо встановлення факту родинних відносин, належності правовстановлюючого документу, повно та всебічно дослідивши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, заявлені позивачем, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд дійшов наступних висновків.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Нормами частини першої статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, після смерті батька. Судом в судовому засіданні були досліджені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 та встановлено, що у передбачений законом строк з заявою про прийняття спадщини звернулась його донька ОСОБА_2 .

Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено.

Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку частини першої статті 1269 ЦК України, оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформити її не може у зв`язку з обставинами, які не залежать від неї.

З врахуванням наведеного вище, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно, у встановлений строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265, 315-319 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи : Перша Харківська державна нотаріальна контора, АТ КБ «Приватбанк» про встановлення фактів родинних відносин, належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин - що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт родинних відносин - що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт родинних відносин - що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт належності ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло , виданого 04.01.1997 року Комісією по приватизації житлового фонду ХДП «Завод імені Малишева» за № 1566.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Відповідач: Харківська міська рада , місце знаходження: м. Харків, вул. Конституції 7 , ЄДРПОУ - 04059243.

Третя особа: Перша Харківська державна нотаріальна контора , місце знаходження: м. Харків, м-н Конституції 1, Палац праці , 7 під`їзд , 4 пов. ЄДРПОУ - 02894013.

Третя особа: АТ КБ « ПриватБанк» , місце знаходження: м. Київ , вул. Грушевського 1-Д , ЄДРПОУ - 14360570.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2022 року.

Суддя: І. В. Чайка