РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 557/1883/19

Провадження № 22-ц/4815/188/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Гощанська селищна рада Рівненської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 27 липня 2021 року (ухвалене у складі судді Пацка Д.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Гощанської селищної ради Рівненської області про визнання права власності на земельну частку (пай),-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Гощанської селищної ради Рівненської області про визнання права власності на земельну частку (пай).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_2 .. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Вказує, що за життя дружина була працівником соціальної сфери, а саме членом колгоспу "Україна" Гощанського району Рівненської області, про що свідчить відповідний запис у трудовій книжці, у зв`язку з чим, вона мала право отримати у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, як працівник соціальної сфери, відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95. Бажаючи отримати земельну ділянку, він, як спадкоємець після смерті дружини, неодноразово звертався до органів державної влади та місцевого самоврядування, Держгеокадастру у Рівненській області, однак отримував постійні відмови. Також зазначає, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого, все своє майно, з чого воно б не складалося, заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Вказує, що листом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 23.08.2018, йому відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.40 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель запасу на території Липківської сільської ради Гощанського району.

З урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд визнати за ним право власності у порядку спадкування, після смерті його дружини ОСОБА_2 , 1937 р оку народження, на земельну частку (пай) розміром 2,40 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території бувшої Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області ( біля с. Дружне) - нині Гощанської селищної ради Рівненської області, згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії РВ00025, який видано Колективному сільськогосподарському підприємству «Нове життя» Гощанського району Рівненської області 05.08.1996 року, яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 , 1937 р.н., згідно п.п. 2, 7 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", як члену бувшого колгоспу «Україна» Гощанського району (правонаступником якого стало КСП «Нове життя» ( с. Андрусіїв та с. Дружне Гощанського району Рівненської області), як особі, що працювала в соціальній сфері на території КСП «Нове життя» та проживала в с. Дружне Гощанського району, як на час створення КСП «Нове життя» - 1996 рік так і на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіку померлої (спадкоємцю першої черги).

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 27 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Гощанської селищної ради про визнання права власності на земельну частку (пай) - відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, оскільки позивачем не надано доказів про те, що ОСОБА_2 , як спадкодавець, набула таке право за життя.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зауважує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не достатньо ґрунтовно дослідив докази, у зв`язку з чим, висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. Зазначає, що в період з 1970 року по 1995 рік (до дня виходу на пенсію) його покійна дружина ОСОБА_2 працювала в соціальній сфері, а саме продавцем в с. Андрусїїв Гощанського району та проживала в с. Дружне Гощанського району на території новоствореного КСП «Нове життя». Вважає, що ОСОБА_2 , як член реорганізованого колгоспу «Україна» та працівник соціальної сфери, мала право на отримання земельної частки (паю) після розпаювання земель згідно п. 7 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була членом КСП «Україна» Гощанського району Рівненської області в період з 1953 по 1970 року. З 1970 року до виходу на пенсію 1995 року, ОСОБА_2 працювала продавцем в с. Андрусіїв Гощанського району Рівненської області. Дані обставини підтверджуються записами в її трудовій книжці № НОМЕР_1 від 10 грудня 1976 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15 червня 2006 року, виданого Липківською сільською радою Гощанського району Рівненської області.

Згідно довідки Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 12.10.2018 року №958, ОСОБА_1 на момент смерті своєї дружини ОСОБА_2 проживав разом з нею в одному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчено 06.07.2005 року приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Ящук О.М..

За змістом даного заповіту ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач серед спадкоємців, які визначені у заповіті померлої, відсутній.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, право на спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають особи, які визначені у заповіті, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Відомості про визнання заповіту ОСОБА_2 недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за ним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в матеріалах справи відсутні та судом встановлені не були.

Крім того, з довідки Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 12.02.2013 року №89 вбачається, що рішенням сесії №50 від 17.01.2001 року ОСОБА_2 було відмовлено у виділення земельної ділянки 0,6 га.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пунктів 2, 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організація" право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні відомості про внесення ОСОБА_2 до списку членів КСП "Україна" чи КСП "Нове життя", що додаються до відповідних державних актів на право колективної власності на землю.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто спадкодавець за життя не ставила питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права на земельну частку (пай), не оскаржувала дії державних органів з даного питання, і питання про виділення їй даної земельної ділянки за її життя не вирішувалося.

Таким чином, ОСОБА_2 , яка не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не буда включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, за життя не реалізувала свого права на земельну частку (пай).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020року (справа № 396/1683/18-ц).

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду і протилежного не доводять.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 27 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 28 січня 2022 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.