Номер провадження: 22-ц/813/497/22
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/15909/19

Номер провадження: 22-ц/813/497/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- скаржник - ОСОБА_1 ,

- особа, дії, бездіяльність або рішення якої оскаржуються - Старший державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Шапоренко Дмитро Володимирович,

- стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Шапоренко Дмитро Володимирович, на рішення держаного виконавця, за апеляційною скаргою адвоката Халдая Іллі Віталійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Куриленко О.М. 03 серпня 2021 року про відмову у задоволенні скарги,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст вимог скарги

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, в якій просить: 1) визнати незаконним рішення старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Шапоренка Д.В. про відкриття виконавчого провадження № 62782988 з примусового виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 12.12.2019 p., у справі № 520/15909/19; 2) скасувати постанову старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Шапоренка Д.В. від 13.08.2020 р. про відкриття виконавчого провадження № 62782988 з примусового виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 12.12.2019 p. у справі № 520/15909/19.

ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час примусового виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 62782988, державним виконавцем Відділу були незаконно прийнятті рішення, оскільки обов`язковою вимогою до заяв про примусове виконання судового рішення є - долучення до заяви про примусове виконання рішення оригіналу чи дублікату виконавчого документа.

Однак, під час ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження останнім не було виявлено оригіналу чи дублікату виконавчого документу.

Посилаючись на вищевказані обставини скаржник зазначає, що у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження шляхом прийняття відповідної постанови від 13.08.2020 року, а заява підлягала поверненню (а. с. 1 - 3).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2021 року у задоволенні вищевказаної скарги ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Ухвала суду мотивована тим, що з постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №62782988 вбачається, що провадження було відкрито на підставі ухвали суду № 520/15909/19, яка набрала законної сили 12.12.2019 року. До скарги скаржником було додано копії матеріалів виконавчого провадження, в яких наявна завірена належним чином копія ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2019 року, яка набрала законної сили 12.12.2019 року. Державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду, які відповідають вимогам законодавства (а. с. 23- 25).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Халдай Ілля Віталійовича, діючий від імені ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) оскаржувана ухвала була постановлена за відсутності представника, а судовий розгляд скарги був проведений неповно, оскільки сторона скаржника не повідомила суду свої міркування з приводу обставин викладених у скарзі. Суду було направлено клопотання представника заявника про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю, здійснення слідчих дій. Надати докази участі представника у кримінальному провадженні представник не мав можливості, оскільки є заборона розголошення відомостей досудового розслідування; 2) судом першої інстанції не надано оцінку доводам заяви про ненадання разом із заявою про відкриття виконавчого провадження належним чином завіреної копії ухвали суду про затвердження мирової угоди. Тобто, в матеріалах виконавчого провадження відсутні всі необхідні документи для відкриття виконавчого провадження. Таким чином, дії державного виконавця не відповідають вимогам чинного законодавства (а. с. 27 - 29).

2.6 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу начальник відділу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кочмар В.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

У відзиві начальник відділу Кочмар В.В. зазначає, що державний виконавець при здійсненні дій, щодо відкриття виконавчого провадження керувався вимогами чинного законодавства та на підставі заяви про стягувача ОСОБА_2 , до якої було надано оригінал ухвали про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, видана Київським районним судом м. Одеса 12.12.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі - 151 838,37 грн.. На момент ознайомлення представника боржника з матеріалами виконавчого провадження а саме - 13.07.2021 року виконавче провадження було закінчено, а виконавчий документ направлено до Київського районного суду м. Одеси.

ОСОБА_2 не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу від останнього не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Халдая Іллі Віталійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2021 року про відмову у задоволенні скарги (а. с. 41 - 41 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.09.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи. Справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 42).

19.01.2021 року від начальник відділу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кочмар В.В. надійшов відзиві на апеляційну скаргу.

20.01.2021 року від адвоката Халдая І.В., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні Аскольдов О.С. , діючий від імені Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші часники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання адвоката Халдая І.В., діючого від імені ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне.

До вищевказаного клопотання не надано жодного доказу щодо наявності відповідного судового провадження, судової повістки про виклик у судове засідання до слідчого тощо. Адвокат самостійно має визначитися з пріоритетністю справи його клієнтів. Таким чином, вказані адвокатом причини неявки у судове засідання не є поважними.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/15909/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення коштів.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2019 року було затверджено мирову угоду, укладену 18.11.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 9 - 11).

З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2020 року стягувач ОСОБА_2 звернувся до Першого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження (а. с. 5 - 6).

13.08.2020 року старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Шапоренком Дмитром Володимировичем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62782988 (а. с. 4).

Між сторонами виникли правовідносини щодо оскарження дій державного виконавця.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2020 року винесена державним виконавцем правомірно.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Щодо доводів апеляційної скарги про не відкладення судового засідання судом першої інстанції, за наявності такого клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено судом першої інстанції, подана представником скаржника заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його перебуванням у невідкладних слідчих діях в рамках кримінального провадження, не підтверджена жодними доказами, які б вказували на поважність причини неявки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, якщо адвокат не може прибути у судове засідання у зв`язку з необхідністю участі в слідчій дії, про яку заздалегідь йому не було відомо, то він повинен надати суду докази підтвердження проведення відповідної дії, а в подальшому - і доказ своєї участі в такій дії та обґрунтування пріоритетності такої дії над участю в судовому засіданні, в яке він викликався, оскільки у випадку їх ненадання суд не матиме підстав для визнання причини неявки поважними.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам заяви про ненадання разом із заявою про відкриття виконавчого провадження належним чином завірені копії ухвали суду про затвердження мирової угоди колегія суддів відхиляє, зважаючи на наступне.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 Закону).

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік підстав повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду, щодо відкриття виконавчого провадження здійсненні в межах діючого законодавства, та доводи скарги на неправомірність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не заслуговують на увагу.

У відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Судове рішення (постанова, ухвала) - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про відкриття провадження стягувачем ОСОБА_2 було додано ухвалу суду від 12.12.2019 року з мировою угодою від 18.11.2019 року (а. с. 5 - 11).

З постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №62782988 вбачається, що провадження було відкрито на підставі ухвали суду № 520/15909/19, яка набрала законної сили 12.12.2019 року.

Більш того, до своєї скарги скаржником було додано копії матеріалів виконавчого провадження, в яких наявна копія ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2019 року, завірена належним чином, яка набрала законної сили 12.12.2019 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення в тому числі ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги оскільки, дії державного виконавця по примусовому виконанню ухвали суду вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Будь-яких доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця суду скаржником надано не було.

Доводи апелянта про те, що державним виконавцем було протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Халдая Іллі Віталійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Халдая Іллі Віталійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Халдая Іллі Віталійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2021 року про відмову в задоволенні скарги - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 31 січня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе