Справа № 2-1538/11
Провадження № 4-с/643/38/22
УХВАЛА

31.01.2022 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

скаргу ОСОБА_1

на дії Державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Роянова Павла Олексійовича під час виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2011 у справі № 2-1538/11

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит»

до 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Роянова Павла Олексійовича, в якій вона просить суд:

- визнати неправомірними дії Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Роянова Павла Олексійовича щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які заходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» у м. Харкові;

- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Роянова Павла Олексійовича скасувати постанову про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які заходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» у м. Харкові у виконавчому провадженні № 34394157 від 26.09.2012 які є зарплатними та зняти арешт з заробітної картки.

Дослідивши подану скаргу та додані до неї документи на предмет наявності підстав для прийняття її до розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

У постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 713/1972/20 зазначено, що вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ. А тому до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави.

У пункті 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Проте, подана скарга не містить повного найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача, його місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб).

Частиною 5 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак заявником не надано оскаржуваної постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Роянова Павла Олексійовича, яка є предметом розгляду у даній скарзі.

При цьому, суд звертає увагу скаржника на те, що він як сторона виконавчого провадження, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» має право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, а також має право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Крім того, частина 5 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України покладає на позивача обов`язок додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Положеннями частини 2 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

В силу приписів частини 5 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Крім того, відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Разом з тим, як вбачається з додатків до скарги, в якості «доказів» скаржником до скарги додано ксерокопії документів, які взагалі не засвідчені у встановленому законом порядку та не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу відносно письмових доказів поданих в копіях.

За таких обставин, враховуючи приписи ч. ч. 1, 2 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне залишити подану скаргу без руху.

Керуючись ст. ст. 185, 447, 450 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 - залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

3. Встановити скаржнику спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- уточненої скарги із зазначенням відомостей про стягувача (найменування юридичної особи або прізвища, ім`я, по-батькові фізичної особи) та його адреси, а також копії цієї скарги для направлення стягувачу та державному виконацю;

- подання документів (доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги) в оригіналах або копіях, які засвідчені у встановленому законом порядку із зазначенням про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу;

- копії оскаржуваної постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Роянова Павла Олексійовича про накладення арешту у виконавчому провадженні № 34394157 від 26.09.2012.

4. Роз`яснити, якщо скаржник не усуне недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

5. Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню.

Суддя Н.В. Новіченко