Справа №296/9929/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.01.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючого судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Бугайчук А.Ю.
позивача за первісним позовом ОСОБА_1
представника позивача за первісним позовом - адвоката Лук`янець Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:
І. СУТЬ ЗАЯВИ
09.02.2021 року на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 10.12.2020 року про направлення справи за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом, в якому позивач просить зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до судового наказу Богунського районного суду м.Житомира №295/13753/18 від 23.10.2018 року, з ј частини заробітку, до 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно.
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.07.2012 р. було розірвано шлюб між ним та відповідачкою.
Відповідно до судового наказу, виданого 23.10.2018 року Богунським районним судом м. Житомира, з нього стягують аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі ј частини заробітку.
Позивач вказує, що з 27.06.2020 р. син розпочав навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна, умови навчання у військовому ліцеї передбачають проживання ліцеїстів в казармах, чотирьохразове повноцінне харчування, забезпечення ліцеїстів одягом - формою та взуттям, навчальним приладдям тощо, тобто, дитина перебуває, зокрема, і на державному утриманні.
Вказав, що зважаючи на розмір його грошового забезпечення, розмір аліментів, які він сплачує на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, складає орієнтовно 7750,00 грн. щомісячно, враховуючи, що син перебуває на утриманні позивача та на державному утриманні, на час добових звільнень з навчання фактично проживає з батьком, мати нарівні з батьком повинна брати учать в утриманні сина, вважає, що існують правові підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача. Позивач вважає, що для забезпечення потреб сина ОСОБА_3 доцільним є зменшити розмір аліментів до 1/10 частки від усіх його доходів, що становитиме 3100,00 грн.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
12.02.2021 року ухвалою Богунського районного суду міста Житомира відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Після прийняття справи до провадження суддею Стрілецькою О.В., в ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 змінила зареєстроване місце проживання з адреси: АДРЕСА_1 , на адресу: АДРЕСА_2 , що відноситься до території Корольовського району м. Житомира.
Водночас, в силу вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України зміна підсудності справи в процесі її розгляду по суті не є підставою для передачі справи на розгляд іншому суду.

09.03.2021 р. ОСОБА_1 направив до суду письмові пояснення, в яких вказав, що неповнолітній син перебуває на частковому державному утриманні, на підтвердження викладеного долучив норми забезпечення речовим майном військових ліцеїстів Збройних Сил України з обмундирування, взуття, білизни, спорядження нагрудних знаків (том І а.с.50-52).

30.03.2021 р. надійшов відзив на позов від ОСОБА_2 , в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (том І а.с. 117-121).
В обґрунтування заперечень проти позову вказала, що обставини, наведені позивачем у позовній заяві є безпідставними, а докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, є недостовірними. Позивач у будь- який спосіб намагається уникнути сплати аліментів на утримання єдиної дитини.
Зауважила, що неповнолітній син ОСОБА_4 , хоч і зареєстрований за адресою реєстрації батька, фактично під час звільнення від навчання та в період карантинних обмежень проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , позивач проживає в однокімнатній квартирі разом з дружиною, умов для проживання у вказаному житлі для сина не має. В добровільному порядку відповідач не бажав сплачувати аліменти на утримання сина, кошти почав перераховувати лише після її звернення до виконавчої служби для примусового стягнення. Зазначила, що всупереч зазначеному в поясненнях ОСОБА_1 , дитина не перебуває на повному державному утриманні, у вільний від навчання час син потребує повсякденного одягу, повноцінного харчування та духовного розвитку, на забезпечення чого необхідні додаткові грошові витрати.
Разом з тим, вказала, що матеріальний стан позивача покращився у зв`язку із збільшенням розміру його грошового забезпечення, натомість її матеріальне забезпечення погіршилось, оскільки вона перебуває в декретній відпустці та окрім сплачених позивачем аліментів отримує лише соціальну допомогу на другу дитину.
З огляду на викладене, вважає, що підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.
06.04.2021 р. ОСОБА_1 направив до суду відповідь на відзив (том І а.с. 170-172), в якому вказав, що наведені у відзиві на позов обставини не відповідають дійсності. Зауважив, що за період з 17.10.2018 р. по 31.08.2020 р. добровільно перерахував на утримання сина аліменти розмірі 141436,61 грн. і у зв`язку з наявними ознаками нецільового використання коштів звертався до соціальної служби для проведення перевірки.
На спростування інформації щодо відсутності умов для проживання сина на час його добового звільнення з навчання разом з батьком надав довідку про перевірку житлових умов. При цьому вказав, що відповідач звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів лише після придбання нею в кредит квартири, використовуючи дитину, як предмет збагачення. Уточнив, що помилково в письмових поясненнях до позовної заяви вказав, що син перебуває на повному державному утриманні, на час навчання в навчально-оздоровчому комплексі військовому ліцеї імені І. Богуна син перебуває на частковому державному утриманні.
З огляду на викладене, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

16.04.2021 р. ОСОБА_2 направила заперечення на відповідь на відзив на первісний позов. Зазначила, що обставини, наведені позивачем на відзив на первісну позовну заяву, є неналежними та недостовірними. Вказала, що влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє необхідності стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитини, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням (Том ІІ а.с. 2-15).
Зі змісту ухвали суду від 10.08.2021 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, вбачається, що підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті.

29.03.2021 року ОСОБА_2 направила до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду від 23.10.2018 року з ОСОБА_1 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини всіх видів його заробітку (доходу), до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу).
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.04.2021 р. зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно цивільній справі №296/9929/20. Розгляд даної цивільної справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження (том І а.с. 238-239).
Ухвалою Богнунського районного суду м. Житомира від 17.01.2021 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, подану 29.03.2021 р., залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача за зустрічним позовом.

В судовому засіданні 17.01.2022 року позивач за первісним позовом та його представник адвокат Лук`янчук Л.О. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в ньому, та в наданих додаткових поясненнях, долучених до матеріалів справи. Адвокат Лук`янчук Л.О. вказала, що розмір аліментів, присуджений відповідно до рішення суду не є незмінним, враховуючи, що розмір грошового забезпечення позивача складає в середньому 30000,00 грн, сума аліментів на даний час складає приблизно 8000,00 грн., дитина перебуває на частковому державному утриманні у зв`язку з навчанням, а тому, вважає, що це є істотною обставиною, яка може бути врахована при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з батька.

ОСОБА_1 пояснив, що під час спілкування з сином йому стало відомо, що останній фактично не отримує кошти, які сплачуються на його утримання, відповідач використовує їх на погашення кредитних зобов`язань. Зауважив, що неодноразово в добровільному порядку надавав грошові кошти відповідачці на утримання сина, син перебуває на частковому державному забезпеченні, тобто витрати на утримання дитини суттєво зменшились. Крім того, мати нарівні з батьком повинна брати участь в утриманні неповнолітньої дитини. Оскільки змінились обставини, які були підставою для стягнення аліментів в розмір ј частини всіх видів його доходів, вважає, що розмір аліментів підлягає зменшенню.

17.01.2022 року відповідач та її представник адвокат Литвинчук Ю.В. в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином (том ІІ а.с. 146-159, 160, 164-167), в судове засідання не з`явились втретє поспіль, а тому на підставі ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в їх відсутність.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02.07.2012 року (Том І а.с. 9).
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Том І а.с. 10).
Згідно з судовим наказом, виданим 23.10.2018 року Богунським районним судом міста Житомира, присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (Том І а.с. 11).
10.09.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (Том І а.с. 12).
Зі змісту довідки №104, виданої 31.08.2020 р. заступником начальника навчально- оздоровчого комплексу Київського військового ліцею імені І. Богуна вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 з 27.06.2020 року навчається у вказаному навчальному закладі (Том І а.с.17).
Відповідно до довідки №406/1296 від 23.09.2020 р. вбачається, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_3 (Том І а.с. 23).
Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування № 336 від 07.04.2021 р. місце проживання ОСОБА_3 визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 , виходячи з інтересів дитини (Том ІІ а.с. 21-22).
Також судом встановлено, що у період дистанційного навчання хлопчик проживав в м. Житомирі, що сторонами не заперечувалось.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ
Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
В частині 7 статті 170 ЦПК України визначено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
За правилами пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сукупний аналіз викладених вище норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є наявність інших обставин, передбачених вимогами Сімійного кодексу України, та зміна обставин, які стали підставою для присудження аліментів.
Суд вважає, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для зміни розміру аліментів повинен надаватись сукупний аналіз положенням ст.ст. 180-181 СК України, які є підставами для визначення розміру аліментів, і, виходячи з конкретних фактичних обставин вирішувати питання про наявність або відсутність правових підстав для зміни розміру аліментів.
Нормами ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Зазначений правовий висновок є послідовним і незмінним, підтриманий в судових рішеннях Верховного Суду.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що підставою для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються на підставі судового наказу, є те, що син вступив на навчання до Київського військового ліцея імені Івана Богуна, у зв`язку з чим частково перебуває на державному утриманні, а відтак витрати матері на утримання сина та забезпечення його повсякденних потреб значно зменшились. Також посилався на те, що виходячи з розміру його грошового забезпечення, як військовослужбовця, розмір аліментів на дитину становить близько 7500,00 грн. Виходячи з того, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дитини, відповідач не може підтвердити, що витрати на утримання сина становлять близько 15000,00 грн.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і зазначено вище, що ОСОБА_3 навчається в навчально-оздоровчому комплексі Київського військового ліцею імені І. Богуна з 27.06.2020 року.
Зі змісту п.п. 1.4, 1.5 Статуту Київського військового ліцею імені Івана Богуна судом встановлено, що навчально-оздоровчий комплекс перебуває в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, у свїй діяльності керуєтьсяі, зокрема, Положенням про військовий (військово-морський ліцей), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1087, в п. 23 якого передбачено, що ліцеїсти під час навчання проживають в спеціально обладнаних приміщеннях та забезпечуються за рахунок держави речовим майном у порядку та за нормами, що передбачені законодавством (а.с. том І а.с. 53-62 ).
Крім того, відповідно до наказу "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту", затвердженого Міністерством оборони України № 232 від 29.04.2016 року (зі змінами та доповненнями), передбачено норми забезпечення речовим майном військових ліцеїстів Збройних Сил України (Норма № 63).
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи ліцеїстом, на період навчання проживає в розташуванні навчально-оздоровчого комплексу Київського військового ліцею, за рахунок держави забезпечується речовим майном у порядку та за нормами, що передбачені законодавством України, харчування ліцеїстів здійснюється за нормами, передбаченими законодавством, на утримання ліцеїста протягом навчального року за рахунок держави витрачено 83727,00 грн. на забезпечення речовим майном, харчуванням, проживанням, що підтверджується змістом відповіді про надання інформації № 448 від 18.03.2021 року та за № 0-8/25 від 05.04.2021 року (том І а.с. 129-130, 228), тобто частково перебуває на державному утриманні.

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача, суд вважає за необхідне надати оцінку і іншим обставинам, які були встановлені під час розгляду справи.
Відповідач в заявах по суті справи посилалась на те, позивач ухиляється від утримання сина, що спростовується дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Судовий наказ про стягнення з позивача аліментів був виданий 23.10.2018 року.
В той же час, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів було відкрито лише 22.10.2020 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 633440 (том І а.с. 145).
Згідно довідок про доходи ОСОБА_1 , які були видані за місцем проходження служби, звіту про здійснені відрахування та виплати, аліменти регулярно утримувались з нього з листопада 2018 року по вересень 2020 року в розмірі 1/4 частини його доходів згідно рапорта ОСОБА_1 про відрахування аліментів на користь ОСОБА_2 (том І а.с. 13 - 16, 134, 137, 140).
Лише після вступу ОСОБА_3 на навчання між батьками виник спір щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача, у зв`язку з чим відповідач 22.10.2020 року звернула судовий наказ до примусового виконання, а позивач 27.11.2020 року звернувся до суду за вирішенням даного спору.
На час розгляду справи в суді заборгованість позивача зі стягнення аліментів на утримання сина відсутня.
Крім того, з матеріалів справи також встановлено, що окрім сплати аліментів на утримання сина, позивач додатково перерахував кошти на особисту картку ОСОБА_3 , брав участь в забезпеченні його побутових потреб (том І а.с. 188-219).
На підставі досліджених доказів, судом також встановлено, що позивач спілкується з сином, проводить з ним час, піклується про його розвиток.
Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю вбачається, що під час спілкування з працівником Служби у справах дітей Владислав пояснював, що він любить батька, у них доброзичливі стосунки, що, на переконання суду, свідчить про те, що батько підтримує стосунки із сином, піклується про нього, бере активну участь в його житті.
Протягом тривалого часу у період з 21.07.2017 року по 20.04.2021 року ОСОБА_3 був зареєстрований разом з батьком за адресою АДРЕСА_3 .
Викладене свідчить про те, що хлопчик проживає як з матір`ю, так і з батьком.
Зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 було змінено після виникнення між батьками спору про розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача (том ІІ а.с. 87).
За правилами ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
На час розгляду справи судом неповнолітній ОСОБА_3 досяг чотирнадцятирічного віку, а відтак самостійно може визначати місце свого проживання, тому наявність висновку органу опіки та піклування не може мати вирішального значення в даному спорі, який би переконливо вказував на те, що неповнолітній проживає лише з матір`ю, перебуваючи повністю на її утриманні.
Суд вважає за необхідне зазначити, що аліменти були стягнуті з позивача на підставі судового наказу, під час винесення якого не проводиться всебічний судовий розгляд справи і можуть не бути враховані всі обставини, визначені ст. 182 СК України, які підлягають встановленню судом при визначенні розміру аліментів, оскільки боржник фактично позбавлений можливості в межах наказного провадження надати докази та висловити свою правову позицію, а тому законодавець надає в такому випадку право, визначене в ч. 7 ст. 170 ЦПК України, на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
У зв`язку із збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців на даний час розмір грошового забезпечення позивача становить близько 30000,00 грн, а відтак сума аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку становить близько 7500,00 грн., що майже втричі перевищує рекомендований розмір аліментів на утримання дитини, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного, що станом на день винесення рішення становить 2618,00 грн.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач витрачає для забезпечення розвитку сина аліменти в сумі близько 15000,00 грн. на місяць, беручи до уваги рівність обов`язку матері та батька брати участь в забезпеченні матеріальних потреб дитини.

Беручи до уваги обставини, встановлені під час розгляду спору про зменшення розміру аліментів, на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що вступ на навчання ОСОБА_3 до навчально-оздоровчого комплексу Київського військового ліцею імені І. Богуна, де він перебуває на частковому державному забезпеченні, обумовив для відповідача зменшення грошових витрат на його утримання, а тому суд вважає, що це є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання неповнолітнього сина.
Також при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, суд вважає за необхідне врахувати обставини, які не були враховані при визначені розміру аліментів, що позивач є військовослужбовцем, перебуває в зареєстрованому шлюбі, дружина перебуває на його утриманні (том І а.с. 23), фактично проживає в однокімнатній квартирі, яка не належить їм з дружиною на праві власності, потребує поліпшення житлових умов (том І а.с. 226), що свідчить про відповідний рівень його матеріального забезпечення.
Суд враховує, що неповнолітній ОСОБА_3 постійно не проживає з матір`ю, досяг віку, з якого взагалі самостійно може визначати місце свого проживання, у період добових звільнень з навчання приїздить також і до батька, де залишається.
Крім того, позивач, окрім сплати відповідачу аліментів, додатково перераховує кошти сину на його власний картковий рахунок.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги матеріальне становище відповідачки, наявність в неї на утриманні дитини, переважне проживання ОСОБА_3 з відповідачем в період дистанційного навчання та у період добових звільнень, суд вважає за можливе позов задоволити частково та змінити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з 1/4 частини заробітку (доходу) позивача до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача.
На думку суду, сплата аліментів у такому розмірі не суперечить нормам матеріального права, а також не буде порушуватиме права та інтереси дитини. Враховуючи розмір заробітку позивача, сума аліментів, виходячи із розміру 1/6 частини, становитиме близько 5000,00 грн. на місяць, що може бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд відхиляє доводи відповідача, що наявність у неї на утриманні іншої дитини може бути підставою для повної відмови в задоволенні даного позову, оскільки, на переконання суду, на позивача не може бути покладений обов`язок утримувати ОСОБА_2 , яка перебуває в декретній відпустці у зв`язку з народженням дитини від іншого чоловіка, який також зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні своєї дитини.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд не надає оцінку всім доводам, викладеним відповідачем в заявах по суті спору з огляду на те, що вони не мають правового значення для вирішення спору, не входять в предмет доказування, а стосуються особистих взаємовідносин позивача і відповідача.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до судового наказу, виданого Богунським районним судом м. Житомира у справі № 295/13753/18 від 23.10.2018 року, зменшивши їх розмір до 1/6 частини заробітку (доходу) платника алментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 27.01.2022 року.

Суддя О.В. Стрілецька