Харківський районний суд Харківської області
24 січня 2022 року
Справа № 953/1970/21
Провадження № 2 /635/579/2022
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карасави І.О.,
секретаря судового засідання - Панаса О.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
05 лютого 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. зі строком повернення через 6 місяців, тобто до 01 березня 2020 року. На підтвердження укладання та виконання договору позики дружина відповідача видала позивачу довіреність від 03 жовтня 2019 року щодо розпорядження транспортним засобом марки CITROEN, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув грошові кошти у розмірі 100 000,00грн. до 01 березня 2020 року та станом на сьогоднішній день. На звернення позивача про добровільне повернення позики відповідач не реагує, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.
Рух справи
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2021 року вищевказану цивільну справу передано в провадження судді Карасави І.О.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, по справі призначено проведення підготовчого засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду.
Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань від відповідача не надходило.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив суд про причини неявки та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь 100 000,00 гривень основного боргу за договором позики та судові витрати.
На підтвердження укладення договору позики позивач до суду надав оригінал вказаного договору(а.с.46). Зі змісту якого вбачається, що 01 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про передачу грошових коштів у розмірі 100 000,00 гривень строком на 6 місяців.
У договорі позики зазначено, що ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 для тимчасового користування грошові кошти в розмірі 100 000,00 гривень строком на 6 місяців, а ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати ОСОБА_1 винагороду у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, кожного п`ятого числа. Виплати винагороди припиняються після повного повернення грошових коштів у розмірі 100 000,00 гривень. Сума грошової винагороди є фіксованою та не залежить від суми повернення грошових коштів.
Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Так, в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що 19 жовтня 2019 року надала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100 000,00 гривень строком на 6 місяців за договором позики, які вони уклали між собою у письмовій формі. На сьогоднішній день грошові кошти відповідачем не повернуті.
Разом з тим зазначила, що за фактом передачі грошових коштів розписка не складалася, інших доказів на підтвердження цьому не має.
Суд погоджується з позицією, що письмова форма договору позики у наслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Але разом з тим, зазначає, що зі змісту договору судом встановлено, що договір позики укладений саме між позивачкою та особо на ім`я ОСОБА_2 та не вбачається факт передачі позивачкою грошової суми у розмірі 100 000,00 гривень ОСОБА_2 , оскільки фраза « ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 в тимчасове користування грошові кошти» не підтверджує факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошей у розмірі 100 000,00 гривень, оскільки дієслово «передає» означає дію, яка ще не встигла реалізуватися або дію, яка буде вчинена (передання грошових коштів) в майбутньому та не є тотожнім за значенням з дієсловом «передав(ла)».
Крім того, в порушення вимог частини 1 статті 1046 ЦК України договір також не містить, зобов`язання позичальника щодо повернення грошових коштів у розмірі 100 000,00 гривень ОСОБА_1 .
Протилежного стороною позивача не доведено. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем суду не надано.
Крім того, відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.
Законом також встановлено вимогу щодо виконання зобов`язання належними сторонами. Так, згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Кожній із сторін у зобов`язанні надане право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, та покладено ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Наведені норми ЦК України вказують на те, що цивільне зобов`язання завжди має особистий, персональний характер. Тому сторони у зобов`язанні мають бути персоналізовані, тобто чітко ідентифіковані.
Згідно статті 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-ХІІ конкретна ідентифікація особи здійснюється на підставі персональних даних.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2296-VI персональними даними є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Первинними джерелами відомостей про фізичну особу згідно з частини 4 статті 6 цього Закону є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе.
Отже, з огляду на наведене й, зокрема, на приписи статті 527 ЦК України, правочини, які відповідно до закону мають вчинятися у письмовій формі, мають містити відомості про сторони зобов`язання, достатні для їх конкретної ідентифікації. Вочевидь, це необхідно для належного підтвердження того, що і кредитор, і боржник є належними сторонами зобов`язання.
Так з аналізу зміста оригінала договору позики від 01 жовтня 2019 року судом встановлено, що особи сторін у договорі ідентифіковані лише зазначенням їхніх прізвищ, імен та по-батькові, жодної іншої додаткової інформації як то номер та серію паспорту, ідентифікаційний номер тощо не зазначено. Не зазначення паспортних та інших персональних даних сторін договору позбавляє суд можливості встановити, що саме ОСОБА_2 є стороною вказаного договору та є належним відповідачем у справі.
З огляду на відсутність у договорі позики конкретної ідентифікації учасника правовідношення, суд вважає, що позивач не довела в суді, що саме ОСОБА_2 є належною стороною у зобов`язанні, і що саме йому належать визначені правочином певні суб`єктивні права чи обов`язки.
За принципом диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Враховуючи відсутність доказів на підтвердження укладання договору позики між позивачем та саме відповідачем - ОСОБА_2 , а також передання йому у власність грошових коштів у розмірі 100 000,00 гривень з зобов`язанням їх повернути, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 100 000,00 гривень з відповідача ОСОБА_2 .
Щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Зважаючи на висновок суду щодо суті позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, судові витрати, понесені в ході розгляду справи в суді першої інстанції, покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 141, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог статей 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Суддя І.О. КАРАСАВА