31.01.2022 Провадження № 2/425/80/22
Справа № 425/3405/21
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар судового засідання - Чикунова Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 10 548 гривень 41 копійказа кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.06.2010, яка складається з: заборгованості за тілом кредита у розмірі 10 262 гривні 11 копійок та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 286 гривень 30 копійок, а також про вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Підставою позову, вказує порушення спадкодавцем, спадкоємцем якого є відповідач своїх грошових зобов`язань за кредитним договором.
В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просила розглянути справу без її участі. У випадку неявки відповідача, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався.
За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Позиції учасників у справі.
Позиція позивача полягала в тому, що між банком та ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття їй рахунку, видачі платіжної картки, та кредитування рахунку до встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_2 свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за його користування та інших платежів у строки встановлені договором, не виконала. Проте у зв`язку із тим, що вона померла, у банка виникло право вимоги до відповідача, як її спадкоємця щодо повернення кредиту.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав.
Оцінка суду щодо фактів.
На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянки України (а.с.54-56).
Підписавши заяву від 15.06.2010 року, ОСОБА_2 підтвердила, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, який вона зобов`язується виконувати (а.с.25).
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_2 було надано кредитний ліміт, а саме 29.08.2012 року надано кредитний ліміт у розмірі 300 гривень та того ж дня його було збільшено до 7 800 гривень (а.с.24).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 640, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 грудня 2019 року (а.с.60,91). І у зв`язку із її смертю банком до Рубіжанської державної нотаріальної контори в грудні 2020 року була направлена претензія кредитора в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (а.с.62,90). На підставі вказаної претензії, завідувач Рубіжанської державної нотаріальної контори завів спадкову справу після смерті ОСОБА_2 (а.с.63, 97-зворот).
Також судом встановлено, що разом з ОСОБА_2 за адресою її проживання на момент смерті: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання мав також ОСОБА_1 (а.с.98). Та на його адресу мешкання АТ КБ «ПриватБанк» було надіслано лист-претензію з вимогою про повернення спадкоємцем заборгованості по кредиту, яка залишилась без задоволення (а.с.64).
Оцінка правовідносин учасників спору.
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виник спір у сфері цивільних правовідносин з приводу спадкування, в яких позивач вважає себе особою, яка має право грошової вимоги до спадкодавця (його кредитором), а відповідач як спадкоємець за законом, що фактично прийняв спадщину, порушує це право, оскільки будучи зобов`язаним задовольнити грошову вимогу до спадкодавця, що складається із боргу по кредиту, фактично цього здійснив.
Оцінка суду щодо права.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.
Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали.
Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Зокрема, 15 червня 2010 року ОСОБА_2 та акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" уклали змішаний договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобов`язання відкрити ОСОБА_2 кредитний рахунок, видати платіжну картку (а за її бажанням додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку за певною процедурою) та у розмірі здійснених нею або її довіреною особою операцій за допомогою карток (а.с.24-50).
І банк, взяті на себе зобов`язання виконував, що підтверджується наданими матеріалами справи (а.с.16,24).
Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зокрема, за договором про надання банківських послуг, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за його використання у строки та порядку, передбаченому цим договором (а.с.25).
Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання).
Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором та випискою по рахунку, ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. У зв`язку з чим, дійсно, у неї як позичальника станом на 09 грудня 2019 (день її смерті) утворилась заборгованість із повернення кредиту у розмірі 10 548 гривень 41 копійка, яку позивач мав право вимагати повернути у тому числі й достроково (а.с.7-23).
Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 1 статті 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Але суд одразу констатує, що в силу своєї правової природи, зобов`язання повернути грошовий борг не може вважатись таким, що нерозривно пов`язане з особою боржника, оскільки може бути виконане іншими особами, зокрема і спадкоємцями, хоча на умовах і в порядку, передбаченому правилами спадкування.
Тому суд погоджується із тим, що станом на 09 грудня 2019 року, день смерті ОСОБА_2 , позивач мав право вимоги до неї у вказаному розмірі, і це право вимоги, як і обов`язок таку вимогу задовольнити не припинилось внаслідок смерті ОСОБА_2 .
Згідно з частиною 1 статті 1216 Цивільного кодексу України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України).
А відповідно до частини 2 статті 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені статтями 1261 - 1265 цього кодексу. До яких, до першої черги спадкоємців за законом, належать діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив та батьки (частина 1 статті 1261 ЦК України). А саме спадкування за законом відбувається почергово (частина 1 статті 1258 ЦК України).
Додатково суд враховує, що за положеннями статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Але спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з моменту смерті спадкодавця), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 (день відкриття її спадщини), тобто станом на 09 грудня 2019 року разом із нею, за адресою її проживання, зареєстроване місце проживання мав також - ОСОБА_1 (а.с.130).
З огляду на зміст документів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , спадкоємці померлої, у встановлений законом строк, із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, а спадкоємцем заповіти не складались (а.с.89-97).
Таким чином відповідач є таким, що прийняв спадщину ОСОБА_2 , оскільки мав зареєстроване місце проживання за однією адресою із померлою на момент її смерті, заповітів вона не складала, а він, із заявами про відмову від прийняття спадщини не звернувся.
Положеннями частини 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Висновок суду по суті позову.
При цьому, оскільки відповідач не приймав участь у справі безпосередньо, на підставі пункту 3 і 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити йому, що вимога банку підлягає задоволенню повністю, але в межах вартості майна, одержаного ним у спадщину.
Висновок суду щодо судових витрат.
Позивач заявив що ним понесені судові витрати у вигляді судового збору.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.4), і позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Отже, керуючись статтями 2, 19, 23, 34, 43, 49, 76-113, 128-132, 133-142, 174-183, 217-248, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг - задовольнити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що вимога Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає задоволенню повністю, але в межах вартості майна, одержаного ним у спадщину.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Д.С. Коваленко