Єдиний унікальний номер судової справи №678/68/22
Номер провадження № 2-о-678-11/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року смт Летичів

Суддя Летичівського районного суду Хмельницької області Ходоровський І.Б. розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Летичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПИТАННЯ, ЩО ВИРІШУЄТЬСЯ СУДОМ

1. 24 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в якій вказав, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Майдан-Вербецький Летичівського району Хмельницької області, реєстрація його народження проведена виконавчим комітетом Майдан-Вербецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області, але у актовому записі №9 від 11 серпня 1954 року та у свідоцтві про народження його батько ОСОБА_2 та матір ОСОБА_3 записані по національності «українець» та «українка», хоча належали до польської національності. У повторно виданому свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 взагалі відсутні записи про національність чи громадянство його батьків.

Він народився в сім`ї поляків, виховувався згідно польських традицій, підтримує стосунки зі своїми родичами - поляками, святкує польські свята та вважає себе поляком.

Його сім`я мала польське коріння, однак у зв`язку з політикою радянської влади це не афішувалося, оскільки поляки в той час зазнавали утисків та гонінь зі сторони влади і питання про внесення виправлення до його свідоцтва про народження про національність батьків не вирішувалось через страх перед можливими переслідуваннями.

На даний час представництвами Республіки Польща надано певні можливості для вивчення польської культури, мови та встановлення національних зв`язків, спрощеного в`їзду до Польщі, отримання «карти поляка», що дає право на отримання пільг щодо навчання та працевлаштування, але зазначені можливості стосуються етнічних поляків, які змогли підтвердити своє польське коріння.

Для відновлення записів про національність батьків та запису про нього по батькові звернувся до органу реєстрації актів цивільного стану і за результатами внесено зміни щодо зазначення в актовому записі про його народження відомостей по батькові, в зв`язку з відсутністю достатніх даних не внесено змін про польську національність його батьків.

У зв`язку із тим, що встановлення факту його належності до польської національності можливе лише в судовому порядку просить:

встановити юридичний факт неправильності (неповноти) актового запису про народження ОСОБА_1 №9 від 11 серпня 1954 року, складеного виконавчим комітетом Майдан-Вербецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області в частині запису національності його батька ОСОБА_2 , як «українець» замість «поляк» та матері ОСОБА_3 (у прохальній частині заяви про встановлення факту, що має юридичне значення прізвище зазначено ОСОБА_3 ), як «українка» замість «полька»;

зобов`язати Летичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести зміни до актового запису №9 про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині запису національності його батька ОСОБА_2 , зазначивши «поляк» замість «українець» та матері ОСОБА_3 (у прохальній частині заяви про встановлення факту, що має юридичне значення прізвище зазначено ОСОБА_3 ), зазначивши «полька» замість «українка».

ІІ. ЩОДО ЮРИСДИКЦІЇ СУДУ

2. При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми і змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

3. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

4. Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

5. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

6. Вирішуючи питання про юрисдикцію спору необхідно з`ясувати характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

7. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення і просить встановити юридичний факт неправильності (неповноти) актового запису про своє народження в частині запису національності його батька та матері, як «українець» / «українка» замість «поляк» / «полька».

Заявник просив встановити даний юридичний факт в судовому порядку та зобов`язати орган державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до його актового запису про народження в частині запису національності його батька та матері та вказати, що вони є за національністю «поляк» / «полька».

При цьому, заявник не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо невнесення змін до актового запису цивільного стану (актового запису про своє народження) про польську національність батьків.

8. З огляду на викладене дана справа не містить ознак публічно-правового спору, а вимоги про зобов`язання органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження щодо національності батька та матері заявника є похідними від його вимог установити певні обставини і неправильність відомостей, що містяться у актовому записі про його народження.

Даний висновок відповідає правовому висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №807/45/17.

ІІІ. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

9. Законодавець у ст. 49 ЦК України визначив, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (ч. 1). Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (ч. 2).

10. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (ч. 1). Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (ч. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

11. Згідно з п. 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), які затверджені наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12 січня 2011 року, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

У п. 1.15 Правил вказано, що відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (п.п. 2.13.1, 2.13.2 п. 2.13 Правил).

12. Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

13. Згідно ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (ч. 2). Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7).

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2).

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

14. Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» № 24 від 31 грудня 1991 року відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України №70/99 від 27 січня 1999 року.

15. Законодавець у ст. 300 ЦК України визначив, що фізична особа має право на індивідуальність (ч. 1). Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 2).

16. У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч. 1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч. 2).

17. В ст. 11 Конституції України зазначено, що держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

18. Згідно ч. 1 ст. 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України від 09 грудня 1997 року, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

19. У відповідності до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (ч. 1). Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ч. 2).

20. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

ІV. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

21. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану повністю відповідає ст. 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також ст. 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

22. За таких обставин, справа про встановлення факту приналежності до певної національності не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в порядку окремого провадження фактів щодо належності осіб до певної національності (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №398/4017/18).

V. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

23. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановлення факту приналежності до певної національності не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

24. Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

14 грудня 2021 року Летичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) склав висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану із якого вбачається, що орган державної реєстрації актів цивільного стану вважає за неможливе внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 щодо виправлення національності батьків з «українець» / «українка» на «поляк» / «полька» через відсутність достатніх підстав та в зв`язку з виявленими розбіжностями в документах.

25. Заявник не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо невнесення змін до актового запису про своє народження відносно зазначення відомостей про польську національність батьків (відомості про це у поданій суду заяві про встановлення факту, що має юридичне значення відсутні).

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відмова органу державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актового запису цивільного стану може бути оскаржена до суду.

Враховуючи зазначене, суд, на виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України, роз`яснює заявнику, що рішення органу державної реєстрації актів цивільного стану від 14 грудня 2021 року може бути оскаржене до суду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 247, 258-260, 263, 268, 272-273, 293, 315, 351-355 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Летичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Копію ухвали разом з позовними матеріалами надіслати заявникові.

Копію позовної заяви залишити при матеріалах справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя підпис Ходоровський І.Б.

Суддя Ходоровський І.Б.