Справа № 740/4977/21
Провадження № 2/740/116/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді Гагаріної Т.О. за участі секретаря судових засідань Шатілової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду 06.09.2021 із зазначеним позовом до відповідачки, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму основного боргу в розмірі 13 520 грн., інфляційні кошти за весь час прострочення в розмірі 1 338 грн., три проценти річних від простроченої суми - 550 грн., проценти від суми боргу з урахуванням облікової ставки НБУ в розмірі 1 264 грн., моральну шкоду в розмірі 7 000 грн. та судові втрати - судовий збір 908,00 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом послалась на те, що 14.04.2020 відповідачка позичила в неї гроші в сумі 500 доларів США, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою. За умовами даної розписки відповідачка отримала від неї у борг 500 доларів США, які зобов`язалась повернути до 22.04.2020. Період прострочки становить з 23.04.2020 і по теперішній день. Вважає, що має право на повернення простроченої суми з урахуванням індексу інфляції та на три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочки. В телефонних розмовах з відповідачкою, остання кожного разу обіцяла повернути кошти, в травні-червні 2021 призначала їй зустріч начебто для повернення коштів, але на зустрічі не з`являлась, а останній раз з`явилась, щоб повідомити, що грошей в неї немає. Вказані дії відповідачки викликали у неї негативні емоції та душевні страждання. Крім того, вона відчула приниження своєї гідності із-за неодноразового обману з її боку щодо обіцянок про повернення грошей. Станом на день подачі позову відповідачка кошти не повернула.

Ухвалою суду від 15.09.2021 відкрито провадження та справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

02.02.2021 позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, 02.02.2022 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши зміст позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 14.04.2020 між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка надала в борг відповідачці грошові кошти в сумі 500 доларів, а відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти у строк до 22.04.2020, про що свідчить власноруч написана розписка, яка міститься в матеріалах справи (а.с.5-22).

У відповідності до ч.2, ч.3 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Системний аналіз наведених положень законодавства дає змогу визначити основні вимоги, дотримання яких при укладанні договору позики дозволяє виявляти справжню правову природу укладеного договору.

Так, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору і його умов може бути надано розписку позичальника або інший документ, що засвідчує передачу позичальнику позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. При цьому, розписка може лише підтверджувати факт укладення договору позики і є необов`язковою.

Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів.

В такому випадку договір позики, крім обов`язкових умов, повинен містити застереження, в якому зазначено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші у певній сумі або про те, що сторони підтверджують передання грошових коштів до (під час) підписання договору або інше.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Враховуючи те, що 14.04.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується власноруч написаною відповідачкою розпискою, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договорів та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору.

Уклавши договір позики на умовах, викладеній у розписці, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ній закріплені.

У ст.545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

На підтвердження свого права на пред`явлення вимоги до відповідачки про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачкою надано суду оригінал розписки, що свідчать про отримання 14.04.2020 відповідачкою грошових коштів.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилається на те, що після настання строку повернення позики, відповідачка свої зобов`язання по поверненню отриманих грошових коштів не виконала, чим порушує її права, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦПК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно розписки від 14.04.2020 сторони встановили строк дії позики - до 22.04.2020.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.ст.1050 ч.1, ч.2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_2 не виконані умови щодо повернення грошових коштів згідно розписки від 14.04.2020 в строки, передбачені розпискою, суд вважає вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачки основної суми боргу в розмірі 13 520 грн., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, позивачка окрім основної суми боргу за договором позики також просила стягнути з відповідачки 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати, проценти від суми боргу з урахуванням облікової ставки НБУ.

3 % річних та інфляційне збільшення боргу розраховано за період з 23.04.2020 по липень 2021 прострочення виплати відповідачем грошового зобов`язання.

Таким чином, згідно розрахунку позивачки, сума заборгованості за розпискою від становить: інфляційне збільшення боргу за період з 01.05.2020 по липень 2021 - 1 338 грн. 20 коп.; 3% річних від простроченої суми - 550 грн. 40 коп.

Відповідачка в заяві від 02.02.2022 позов визнала в повному обсязі, тобто не заперечила та не оспорила розрахунку позивачки.

Правильність зробленого позивачкою розрахунку не спростовано відповідачкою, а відтак такий розрахунок приймається судом до уваги.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи, що відповідачка визнала позов в повному обсязі, тобто з урахуванням вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн., суд приходить до висновку щодо задоволення вимог і в цій частині позову.

Враховуючи положення ч. 1 ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнання відповідачкою позову позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 202, 207, 192, 509, 524, 525, 526, 530, 533, 546, 549, 610, 629, 631, 638, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 Ніжинським МРВ УМВС), на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ), грошові кошти за договором позики від 14.04.2020 в розмірі 23 672 (двадцять три тисячі шістсот сімдесят дві) грн., із яких: 13 520 грн. - сума основного боргу, 1 338 грн. - інфляційні кошти за весь час прострочення, 550 грн. - три проценти річних від простроченої суми, 1 264 грн. - проценти від суми боргу з урахуванням облікової ставки НБУ, 7 000 грн. - моральна шкода.

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , з державного бюджету 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Гагаріна