У х в а л а

21 січня 2022 року

м. Київ

справа № 759/12599/20

провадження № 61-21210ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртрансгаз», Філії «Оператор газотранспортної системи України акціонерного товариства «Укртрансгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз»), Філії «Оператор газотранспортної системи України АТ «Укртрансгаз», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Філії «Оператор Газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз» від 06 квітня 2020 року № 340-к про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України та поновити його на посаді провідного фахівця північної групи економічної безпеки північного сектору безпеки та охоронних заходів апарату з 07 квітня 2020 року. Крім цього також просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07 квітня 2020 року і до моменту його фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ Філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ Укртрансгаз» від 06 квітня 2020 року № 340-к про звільнення ОСОБА_1 з посади у зв`язку зі скороченням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця північної групи економічної безпеки північного сектору безпеки та охоронних заходів апарату Філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз» з 07 квітня 2020 року.

Стягнено з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 квітня 2020 року по 08 червень 2021 року в розмірі 366 665, 46 грн з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» - задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року змінено, зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 366 665,46 грн до 289 677,71 грн. У решті рішення залишено без змін.

24 грудня 2021 року АТ «Укртрансгаз» надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши касаційну скаргу АТ «Укртрансгаз», Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є визнання незаконним та скасування наказу, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 289 677,71 грн.

Ціна позову в даній справі складає 289 677,71 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270,00*250=567 500,00 грн).

Верховний Суд урахував предмет спору, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції в даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, у касаційній скарзі заявник зазначає, що справа має виняткове значення для нього, оскільки висновки судів попередніх інстанцій є незаконними та необґрунтованими, прийнятими з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказані доводи касаційної скарги не містять достатніх обґрунтувань для розгляду в касаційному порядку справи з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями у цілому не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки АТ «Укртрансгаз» подало касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року всправі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртрансгаз», Філії «Оператор газотранспортної системи України акціонерного товариства «Укртрансгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук