У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2022 Справа №607/11146/17

18 січня 2022 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря Скала В.І.

-державний виконавець в судове засідання не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Банаха Володимира Дмитровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Начальник Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Банах В.Д. звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування подання вказав, що на виконанні у Відділі знаходиться зведене виконавче провадження АСВП №59993019 відкрите 09 вересня 2019 року, яке об`єднує в собі наступні виконавчі провадження: виконавче провадження АСВП №58393085, відкрите 19 квітня 2019 року на підставі виконавчого листа №607/11146/17 від 06 лютого 2019 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 14 573,90 грн.; виконавче провадження АСВП №58393078, відкрите 22 квітня 2019 року на підставі виконавчого листа №607/11146/17 від 06 лютого 2019 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 14 888,95 грн.; виконавче провадження АСВП №58393070, відкрите 15 лютого 2019 року на підставі виконавчого листа №607/11146/17 від 06 лютого 2019 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 85 374,58 грн.

15 лютого 2019 року, 19 квітня 2019 року та 22 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття вказаних виконавчих проваджень.

15 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою арештовано все рухоме та нерухоме майно останнього.

15 лютого 2019 року державним виконавцем направлено відповідні запити у реєструюючі установи для обстеження майнового стану боржника, на які отримано відповіді про відсутність будь-якого рухомого та нерухомого майна, джерел доходу, рахунків відкритих у банківських установах на яке можна було б звернути стягнення.

15 лютого 2019 року державним виконавцем направлено запит в УДМС України про наявність документу для виїзду закордон боржника, на який отримано відповідь про наявний у боржника паспорт для виїзду закордон серії НОМЕР_1 від 03 квітня 2018 року.

08 квітня 2019 року державним виконавцем направлено запит у Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетин боржником державного кордону, на який 27 травня 2019 року державним виконавцем отримано відповідь, що у період з 06 лютого 2019 року до 08 квітня 2019 року державний кордон боржник не перетинав.

Державним виконавцем здійснювались неодноразові виходи державного виконавця за місцем реєстрації боржника, про що свідчать відповідні акти від 08 квітня 2019 року, від 18 червня 2019 року, від 11 лютого 2020 року та від 22грудня 2021 року.

27 вересня 2019 року державним виконавцем направлено до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області подання про оголошення розшуку боржника, яке було розглянуте судом та 09 жовтня 2019 року постановлено відповідну ухвалу №607/11146/17, якою оголошено боржника у розшук.

01 березня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено для виконання у банківські установи.

09 березня 2021 року державним виконавцем сформовано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб з якого вбачається, що боржник неодружений, що свідчить про відсутність спільного майна у боржника.

22 грудня 2021 року державним виконавцем направлено запит у Тернопільське РУП ГУНП в Тернопільській області стосовно боржника, якого оголошено в розшук, на який 23 грудня 2021 року отримано відповідь про припинення розшуку боржника, у зв`язку з тим, що останній 26 травня 2020 року розшуканий та в нього відібрано письмові пояснення і зобов`язання.

22 грудня 2021 року державним виконавцем направлено запити у реєструючи установи з яких вбачається, що боржник у власності нерухомого та рухомого майна немає, відкритих рахунків у банківських установах немає, цінними паперами не володіє.

22 грудня 2021 року державним виконавцем направлено у банківські установи вимоги про надання інформації щодо стану рахунків у боржника, на якій надійшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» про відсутність коштів на рахунках у боржника.

22 грудня 2021 року державним виконавцем направлено запит у ДПСУ щодо перетину державного кордону боржником, на який отримано відповідь про те, що боржником державний кордон не перетинався.

23 грудня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою доповнено перелік банківських установ та направлено для виконання у банківські установи.

Посилаючись на наведене та те, що боржник у добровільному порядку не виконує рішення суду, свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, просить подання задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судове засідання представник ДВС не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлена у встановленому законом порядку.

Попередньо представник ДВС державний виконавець Любий А.В. подав заяву про розгляд справи без його участі.

Судом встановлено, що 06 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано три виконавчі листи №607/11146/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 77 955,03 грн. шкоди, заподіяної майну та 6000 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням майна; на користь ОСОБА_2 14 573,90 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; на користь ОСОБА_3 14 888,95 грн. моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

15 лютого 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хомик Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/1146/17, виданого 06 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, де стягувачем зазначено ОСОБА_4 , боржником ОСОБА_1

19 квітня 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хомик Ю.М. винесено постанову ВП №58393085 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/1146/17, виданого 06 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, де стягувачем зазначено ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_1

22 квітня 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хомик Ю.М. винесено постанову ВП №58393078 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/1146/17, виданого 06 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, де стягувачем зазначено ОСОБА_3 , боржником ОСОБА_1 .

З облікової картки на зведене виконавче провадження №59993019 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 вбачається, що до складу вказаного зведеного виконавчого провадження входять: 1) виконавче провадження АСВП №58393085, стягувач ОСОБА_2 ; 2) виконавче провадження АСВП №58393078, стягувач ОСОБА_3 ; 3) виконавче провадження АСВП №58393070, стягувач ОСОБА_4 .

Як вбачається з відповіді Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області за №7192 від 15 лютого 2019 року, ОСОБА_1 за відомостями ЄІАС УМП ДМС України документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 03 квітня 2018 року.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Як слідує з акту державного виконавця від 08 квітня 2019 року, виходом державного виконавця о 16 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що дверей квартири ніхто не відчинив, а тому перевірити майновий стан боржника чи відібрати у нього пояснення не виявилось можливим. В дверях квартири залишено виклик державного виконавця на 19 квітня 2019 року.

З відповіді Державної прикордонної служби України за №17247 від 08 квітня 2019 року вбачається, що відомостей про перетин ОСОБА_5 державного кордону в період з 06 лютого 2019 року в базі даних не виявлено.

Як вбачається з акту державного виконавця від 23 вересня 2019 року, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що двері квартири зачинені, перевірити майновий стан боржника не вдалося. Зі слів сусідки ОСОБА_1 за вказаною адресою тривалий час не проживає, місце його проживання не відоме, в квартирі проживає матір, яка постійно на роботі.

20 травня 2020 року та 25 травня 2020 року боржник ОСОБА_1 надав органам Національної поліції письмові пояснення щодо невиконання рішення суду та зобов`язався з`явитися у виконавчу службу для вирішення питання відносно його заборгованості. Також повідомив, що у період з грудня 2019 року по травень 2020 року проживав у м. Івано-Франківськ, а тому йому не було відомо про оголошення його в розшук та будь-яких документів від ДВС він не отримував.

Як слідує з відповіді Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 23 грудня 2021 року, 26 травня 2020 року встановлено місце знаходження ОСОБА_1 та державний розшук припинено. В останнього відібрані письмові пояснення та зобов`язання.

Як вбачається з відповіді Державної прикордонної служби України від 22 грудня 2021 року, ОСОБА_6 за період з 19 квітня 2019 року по 22 грудня 2021 року державного кордону не перетинав.

З відповіді МВС України від 11 січня 2022 року вбачається, що за ОСОБА_1 відсутні зареєстровані транспортні засоби.

Як слідує з відповіді Державної фіскальної служби України від 07 січня 2022 року, ОСОБА_1 на обліку в органах ДПС не перебуває та інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що останнє не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В силу вимог п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення або рішення інших органів, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення або рішення інших органів, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує, при цьому документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Однак, сам по собі факт невиконання рішення суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межи території України, а наявність паспорта громадянина України для виїзду за кордон, не підтверджує факт свідомого та злісного ухилення від виконання рішень суду.

Державним виконавцем не подано жодних доказів того, що ОСОБА_1 маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон, має намір його перетинати та ухилитись від виконання судового рішення.

З долучених до подання матеріалів виконавчого провадження вбачається, що будь-яке майно за боржником не зареєстроване, останній не працює та доходів не отримує. Факт відсутності майна, коштів не підтверджує факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Також, державним виконавцем не обґрунтовано, як саме таке обмеження боржника у праві виїзду за межі України буде дійсно сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

Більше того, факт перетину боржником державного кордону не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення, оскільки відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) останнього, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Суд вважає, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як стимулюючого фактору для виконання зобов`язань, без доведення факту ухилення боржника від виконання рішення і без обгрунтованої крайньої необхідності застосування такого заходу, становить втручання у права людини на свободу пересування.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Банаха Володимира Дмитровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Банаха Володимира Дмитровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку вимог ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 18 січня 2022 року.

Суддя І.М. Черніцька