КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/18/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року місто Київ

справа №756/14637/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., повний текст рішення складено 21 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапчук Зоя Анатоліївна, приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Олефір Олександр Олександрович про визнання договору застави недійсним, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просила:

визнати недійсним з моменту його укладання договір застави, укладений 20 червня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Потапчук З.А.;

визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 листопада 2018 року №1058, виданий приватним нотаріусом КМНО Потапчук З.А.

В мотивування вимог посилалася на те, що 15 грудня 2010 року між нею та ОСОБА_4 були укладені договори дарування корпоративних прав у ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак», відповідно до умов яких ОСОБА_2 набула у власність по 70% корпоративних прав вказаних товариств вартістю 12 009 680,00 грн. та 13 090 000,00 грн. відповідно.

Вказувала, що в листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення коштів, визнання недійсним договорів дарування корпоративних прав, скасування державної реєстрації змін до установчих документів, визнання права власності (справа №755/20883/15-ц).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року в цивільній справі №755/20883/15-ц позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано недійсними з моменту укладення договори дарування корпоративних прав від 15 грудня 2010 року, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; скасовано державну реєстрацію змін до установчих документів (статутів) ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак», проведена державним реєстратором Оболонської районної в місті Києві Сергієнко І.І. 17 грудня 2010 року за №3023515 та за №8023519, відповідно; визнано право власності ОСОБА_4 на 100% статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та 100% статутного капіталу ТОВ «Вісак».

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року у цивільній справі №755/20883/15-ц скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В подальшому справа №755/20883/15-ц розглядалась судами неодноразово та постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18жовтня 2017 року. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 28вересня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12квітня 2017 року залишено в силі.

Позивач зазначала, що як їй стало відомо, 20 червня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір застави, відповідно до умов якого остання отримала у заставу частку статутного капіталу ТОВ «Вісак» у розмірі 33%, що становить 5 704 134,74 грн.

Посилалася на те, що 20 червня 2018 року вже після розгляду справи Верховим Судом між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір застави, відповідно до умов якого остання отримала у заставу частку статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» у розмірі 70%, що становить 13 090 000,00 грн.

Вказувала, що ОСОБА_3 не належить право власності на майно - корпоративні права в ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак», яке останній передав у заставу. При цьому згоди ОСОБА_2 на передачу майна у заставу ОСОБА_3 не отримував.

Зазначала, що 07листопада 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Олефіром О.О. винесена постанова про арешт майна боржника на підставі виконавчого напису №1058, виданого 07 листопада 2018 року приватним нотаріусом КМНО Потапчук З.А. на підставі вказаного договору застави від 20червня 2018 року та накладено арешт на корпоративні права у ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак», які не належать ОСОБА_3 .

Посилалася на те, що дії відповідачів є неправомірними та направлені на позбавлення її права власності на майно у вигляді корпоративних прав, внаслідок чого вона не може вільно розпоряджатися належним їй майном.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним з моменту його укладання договір застави, що укладений 20 червня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Потапчук З.А. за реєстровим номером 499.

Визнато таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1058 від 07 листопада 2018 року, вчинений приватним нотаріусом КМНО Потапчук З.А.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 21 травня 2018 року укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ВІСАК», відповідно до якого ОСОБА_3 набув право власності на частину частки у статутному капіталі ТОВ «Вісак» у розмірі 5 704 134,74 грн., що еквівалентно 33% статутного капіталу.

Вказувала, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 21 травня 2018 року укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі «Творча майстерня «Вісак», відповідно до якого ОСОБА_3 набув право власності на частину частки у статутному капіталі ТОВ «Творча майстерня «Вісак» у розмірі 13 090 000 грн., що еквівалентно 70% статутного капіталу.

Зазначала, що вказані правочини є правомірними та дійсними, не були визнані судом у встановленому законодавством порядку недійсними, а також не є нікчемними в силу закону, а тому внесення будь-яких змін до державних реєстрів стосовно ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак» на підставі звернення третіх осіб є неправомірними та такими, що не відповідають встановленому законом порядку.

Посилалася на те, що договір застави від 20 червня 2018 року, укладений між нею та ОСОБА_3 обумовлений договором позики, за яким для укладення договорів купівлі-продажу часток у статутних капіталах ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак» надано позику у розмірі 18 794 134, 74 грн.

Вказувала, що оспорюваний договір застави підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, тоді як ОСОБА_2 на момент укладення договору жодного відношення до статутного капіталу ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак» не мала, оскільки договір позики та договори купівлі-продажу були діючими на момент укладення договору застави.

Зазначала, що рішення суду, на яке посилається позивач, а саме постанова Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі №755/20883/15-ц не встановлює/не підтверджує перехід до позивача прав власності на частки в ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак»,а лише доводять виникнення з 06 червня 2018 року у ОСОБА_5 права вимоги до ОСОБА_4 щодо цих часток у статутних капіталах товариств. А оскільки ці частки ОСОБА_4 були продані ОСОБА_3 до прийняття вищезазначеної постанови Верховного Суду, то саме ОСОБА_3 єзаконним власником часток, а ОСОБА_5 з 06 червня 2018 року отримала право вимагати від ОСОБА_4 повернення часток або компенсації їх вартості.

07 грудня 2021 року від представника позивача до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А., приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Олефір О.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2010 року між позивачем ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) та її батьком ОСОБА_4 був укладений договір дарування корпоративних прав ТОВ «Вісак», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О. за реєстровими №4998.

Відповідно до п.1 вказаного договору дарування дарувальник ОСОБА_4 безоплатно передав, а обдаровувана ОСОБА_5 прийняла у власність 70% належних корпоративних прав, як засновника ТОВ «Вісак», які відображаються в майні ТОВ «Вісак».

Згідно з п.4 договору дарунок цей сторони оцінюють у 12 099 680,00 грн.

15 грудня 2010 року між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування корпоративних прав ТОВ «Творча майстерня «Вісак», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О. за реєстровими №4997, відповідно до умов якого дарувальник ОСОБА_4 безоплатно передав, а обдаровувана ОСОБА_5 прийняла у власність 70% належних корпоративних прав, як засновника ТОВ «Творча майстерня «Вісак», які відображаються в майні ТОВ «Творча майстерня «Вісак».

Вказаний дарунок сторони оцінили у 13 090 000,00 грн. (п.4 договору дарування).

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ТОВ «Творча майстерня «Вісак», ТОВ «Вісак», Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_9 , Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Оболонського району реєстраційної служби ГТУЮ у місті Києві про стягнення коштів, визнання недійсними договорів дарування корпоративних прав, скасування державної реєстрації змін до установчих документів, визнання права власності (справа №755/20883/15-ц).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року в цивільній справі №755/20883/15-ц позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано недійсними з моменту укладення договори дарування корпоративних прав від 15 грудня 2010 року, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; скасовано державну реєстрацію змін до установчих документів (статутів) ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак», проведена державним реєстратором Оболонської районної в місті Києві Сергієнко І.І. 17 грудня 2010 року за №3023515 та за №8023519 відповідно; визнано право власності ОСОБА_4 на 100% статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та 100% статутного капіталу ТОВ «Вісак».

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року у цивільній справі №755/20883/15-ц скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року заяву ОСОБА_4 про відмову від касаційної скарги на рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року задоволено, прийнято відмову ОСОБА_4 від касаційної скарги на рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року, касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 закрито.

Також, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилено, рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року задоволено, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року про відмову від касаційної скарги на рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року та закриття касаційного провадження за заявою ОСОБА_4 скасовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року скасовано, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року залишено в силі; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року, якою залишено без змін рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року скасовано.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року скасовано, рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року залишено в силі.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що оспорювані договори дарування від 15 грудня 2010 року неможливо визнати недійсними на підставі ст.233 ЦК України, оскільки ОСОБА_4 не довів, що оспорювані правочини вчинено під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2018 року між ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Творча майстерня «Вісак», за умовами якого продавець передав у власність покупцю належну йому частину корпоративних прав та обов`язків на ТОВ «Творча майстерня «Вісак», що являють собою права власника (засновника) підприємства та сформований статутний капітал (фонд) підприємства у розмірі 13 090 000 грн., що складає 70% статутного капіталу підприємства, а покупець приймає частину корпоративних прав та обов`язків і зобов`язується сплатити за них обумовлені грошові кошти на умовах, у строки і в порядку, визначених у цьому договорі.

21 травня 2018 року між ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Вісак», за умовами якого продавець передав у власність покупцю належну йому частину корпоративних прав та обов`язків на ТОВ «Вісак», що являють собою права власника (засновника) підприємства та сформований статутний капітал (фонд) підприємства у розмірі 5 704 134,74 грн., що становить 33% статутного капіталу підприємства, а покупець приймає частину корпоративних прав та обов`язків і зобов`язується сплатити за них обумовлені грошові кошти на умовах, у строки і в порядку, визначених у цьому договорі.

На підставі зазначених договорів внесено зміни до складу учасників обох товариств.

18 травня 2018 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти, а позичальник позичає грошові кошти з метою купівлі частки корпоративних прав, а саме: 33% статутного капіталу ТОВ «Вісак» за ціною 5 704 134,74 грн. та 70% статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» за ціною 13 090 000 грн.

20 червня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Потапчук З.А. за реєстровим №499, відповідно до умов якого в якості забезпечення виконання зобов`язань договором позики від 18 червня 2018 року у заставу передається частка статутного капіталу ТОВ «Вісак» у розмірі 33%, що становить 5 704 134,74 грн. та частка статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» у розмірі 70%, що становить 13 090 000,00 грн.

Вказаний договір застави був укладений вже після відновлення дії рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року, яке було залишено без змін постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року.

07 листопада 2018 року приватним нотаріусом Потапчук З.А. вчинено виконавчий напис №1058, за яким звернуто стягнення на частку статутного капіталу ТОВ «Вісак» у розмірі 33%, що становить 5 704 134,74 грн та частку статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» у розмірі 70%, що становить 13 090 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором застави від 20 червня 2018 року, яка складає 18 794 134,74 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що ОСОБА_3 не належить право власності на майно - корпоративні права в ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак», яке останній передав у заставу. При цьому вона згоди на передачу майна у заставу ОСОБА_3 не надавала. Зазначала, що дії відповідачів є неправомірними та направлені на позбавлення її права власності на майно у вигляді корпоративних прав, внаслідок чого вона не може вільно розпоряджатися належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом обов`язковимдо виконання є судове рішення, яке набрало законної сили. Якщо судовий акт скасовано, він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Тобто, у разі скасування незаконного судового рішення про визнання припиненим права одного із співвласників майна та визнання за іншим співвласником права власності на все майно, право власності співвласників на їх відповідні частини майна підлягають відновленню з моменту скасування такого рішення, оскільки відпала підстава зміни часток у власності на майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі №6-449цс15, постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №742/2906/15-ц.

Таким чином, право власності ОСОБА_2 на корпоративні права у ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак» у розмірі по 70% частки статутного капіталу кожного з товариств є дійсним з моменту набуттяостанньою такого права, а саме з моменту укладання договорів дарування корпоративних прав від 15грудня 2010 року.

Отже, наведені позивачем обставини підтверджують відсутність у ОСОБА_3 права володіння, користування та розпорядження корпоративними правами в розмірі 70% статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та 33% статутного капіталу ТОВ «Вісак», що належать на праві власності позивачу ОСОБА_2 .

Стаття 41 Конституції України наголошує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Принцип непорушності права власності також закріплено і статтею 321 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Наведені норми імперативного характеру виражають категоричні правила та чітко позначені дії і не допускають ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб'єктів.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є порушення стороною (сторонами) загальної заборони того, щоб зміст правочину суперечив положенням ЦК України та інших актів цивільного законодавства саме на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту договору вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору, у чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст.216 ЦК України.

За приписами частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 572 ЦК України у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 3 статті 583 ЦК України визначено, що застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не належить право власності на майно - корпоративні права в ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак», яке останній передав у заставу. При цьому згоди ОСОБА_2 на передачу майна у заставу ОСОБА_3 не отримував.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що позбавлення відповідачами шляхом передачі у заставу належних позивачу корпоративних прав в ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак» і подальше звернення стягнення на них шляхом вчинення виконавчого напису, поза волею власника (позивача) позбавило останню права володіти, користуватись та розпоряджатись належними їй корпоративними правами, що є порушення її права власності, що потребує судового захисту.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсним з моменту його укладення договору застави 70% статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та 33% статутного капіталу ТОВ «Вісак», укладеного 20 червня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А. за реєстровим номером 499.

Оскільки вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 07 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А. за реєстровим №1058 є похідною від вимоги про визнання договору застави недійсним, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про її задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що договори купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак» від 21 травня 2018 року, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є правомірними та дійсними, не були визнані судом у встановленому законодавством порядку недійсними, а також не є нікчемними в силу закону, а тому внесення будь-яких змін до державних реєстрів стосовно ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак» на підставі звернення третіх осіб є неправомірними та такими, що не відповідають встановленому законом порядку, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 15 липня 2019 року, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05 березня 2020 року у справі №910/17068/18 визнано недійсним договорів купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Вісак» від 21 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; визнано недійсними рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Вісак», оформлених протоколом №5 від 21 травня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О за №1019, №1020 від 23 травня 2018 року, з моменту їх прийняття; скасовано реєстраційну дію вчинену державним реєстратором - Новік Н.Ю. 23 травня 2018 року Державна реєстрації змін до установчих документів юридичної особи; зміна складу або інформації про засновників за №4023515 відносно ТОВ «Вісак».

Також рішенням Господарського суду міста Києва від 16 липня 2019 року, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05 березня 2020 року у справі №910/15279/18 визнано недійсним договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Творча майстерня «Вісак» від 21 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з моменту його укладення; визнано недійсними рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Творча майстерня «Вісак», оформлених протоколом №4 від 21 травня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О. за № 1015, № 1016 від 23 травня 2018 року з моменту їх прийняття; скасовано реєстраційну дію, вчинену державним реєстратором - Новік Н.Ю. 23 травня 2018 року державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, зміна складу або інформації про засновників №8023519 відносно ТОВ «Творча майстерня «Вісак».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду, на яке посилається позивач, а саме постанова Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі №755/20883/15-ц не встановлює/не підтверджує перехід до позивача прав власності на частки в ТОВ «Вісак» та ТОВ «Творча майстерня «Вісак»,а лише доводять виникнення з 06 червня 2018 року у ОСОБА_5 права вимоги до ОСОБА_4 щодо цих часток у статутних капіталах товариств. А оскільки ці частки ОСОБА_4 були продані ОСОБА_3 до прийняття вищезазначеної постанови Верховного Суду, то саме ОСОБА_3 єзаконним власником часток, а ОСОБА_5 з 06 червня 2018 року отримала право вимагати від ОСОБА_4 повернення часток або компенсації їх вартості є неспроможними, оскільки ОСОБА_10 є власником корпоративних прав з 15 грудня 2010 року на підставі договорів дарування, дійсність яких не спростована, а тому наявність будь-яких правочинів щодо відчуження її корпоративних прав третіми особами є недійсними, оскільки порушують її право власності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: