Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2487/21 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 76 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/2487/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу МОЗ України, що обмежує право на працю, усунення перешкод у виконанні посадових обов`язків керівника закладу охорони здоров`я

за апеляційною скаргою Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22 жовтня 2021 року, яка постановлена суддею Перекупкою І.Г.

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства охорони здоров`я України, Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України про визнання незаконним та скасування наказу МОЗ України від 02.06.2021 № 1103 «Про деякі питання організаційної діяльності державних установ - лабораторних центрів Міністерства охорони здоров`я України» в частині, що стосується покладення на ОСОБА_2 виконання обовязків генерального директора Державної установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України», як такий, що перешкоджає позивачу в реалізації права на працю та виконанні посадових обовязків керівника закладу охорони здоров`я, а саме: директора Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України».

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 02.06.2021 №1103 «Про деякі питання організаційної діяльності державних установ - лабораторних центрів Міністерства охорони здоров`я України» в частині, що стосується покладення на ОСОБА_2 виконання обовязків генерального директора Державної установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України».

В обґрунтування заяви зазначено, що з 14 травня 2013 року позивач працює на посаді директора Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України». Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 02.06.2021 №1103 «Про деякі питання організаційної діяльності державних установ - лабораторних центрів Міністерства охорони здоров`я України» у зв`язку із зміною назви ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України» на ДУ «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України», без звільнення чи відсторонення позивача від роботи, виконання обовязків генерального директора ДУ «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» було покладено на ОСОБА_2 .

19 липня 2021 року позивача було попереджено про наступне звільнення з посади за п.1 ст. 40 КЗпП України з 01 вересня 2021 року. Зі змісту попередження вбачається, що відповідно до наказу МОЗ України від 02.06.2021 №1103 «Про деякі питання організаційної діяльності державних установ - лабораторних центрів Міністерства охорони здоров`я України» будуть змінені істотні умови праці, у зв`язку з чим позивача і було попереджено про наступне звільнення із займаної посади з вищевказаної підстави.

При цьому позивач зазначив, що не зупинення виконання наказу №1103 в частині, що стосується покладення виконання обовязків генерального директора ДУ «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» на ОСОБА_2 призведе до реального звільнення позивача із посади з 01.09.2021 року. Крім того, це також призведе до неможливості провести перереєстрацію установи та отримати належне фінансування для закупівлі необхідного медичного обладнання і медичних засобів для проведення досліджень по виявленню хворих на COVID-19 і проведенню дезінфекції вогнищ захворювань, що заподіє значної шкоди населенню міста та області, оскільки унеможливить надання якісних послуг у повному обсязі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі Міністерство охорони здоров`я України, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу районного суду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами та є втручанням у внутрішню діяльність Міністерства охорони здоров`я України, обмежує повноваження та права Міністерства охорони здоров`я України зі здійснення управлінських функцій стосовно ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України». Крім того, суд першої інстанції не врахував, що ситуація навколо ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України» набула значного резонансу та освітлюється засобами масової інформації, а тому суд повинен був здійснити розгляд заяви про забезпечення позову з викликом сторін у судове засідання з метою не порушення прав всіх учасників справи на захист своїх інтересів.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Крім того зазначає, що представник відповідача в апеляційній скарзі не вказав, яким чином ухвала про забезпечення позову унеможливлює виконання МОЗ України своїх управлінських функцій стосовно Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України» та перешкоджає його господарській діяльності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що для вжиття заходів забезпечення позову є наявність достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення в разі задоволення позовних вимог, а також негативно вплинути на реалізацію оспорених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України) .

Частиною 10 статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наведених позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження, зокрема у справах про захист трудових прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначених вимог не врахував і допустив безпідставне забезпечення позову шляхом зупинення виконання наказу Міністерства охорони здоров`я України від 02.06.2021 №1103 «Про деякі питання організаційної діяльності державних установ - лабораторних центрів Міністерства охорони здоров`я України» в частині, що стосується покладення на ОСОБА_2 виконання обовязків генерального директора Державної установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України».

Таке забезпечення позову фактично є вирішенням справи без розгляду спору по суті.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Зупиняючи дію наказу №1103 від 02.06.2021 в частині, що стосується покладення на ОСОБА_2 виконання обовязків генерального директора Державної установи «Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України», суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо усунення позивачу перешкод у виконанні ним посадових обовязків керівника лабораторного центру до вирішення спору по суті.

При цьому суд першої інстанції не мотивував, яким чином незабезпечення позову у спосіб, про який просить заявник, утруднить або унеможливить виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

За таких обставин ухвала про забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №278/2487/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України» про визнання незаконним та скасування наказу МОЗ України, що обмежує право на працю, усунення перешкод у виконанні посадових обов`язків керівника закладу охорони здоров`я.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий Судді