ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 393/590/17

провадження № 22-ц/4809/289/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - Бойко О.В.

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бойка Олега Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 06.08.2020 року, суддя Рачкелюк Ю. В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належать земельні ділянки № НОМЕР_1 площею 7,66 га та № НОМЕР_2 площею 7,86, розташовані на території Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області.

04 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договори оренди земельних ділянок, які є типовими та однаковими за умовами та по тексту.

Договори зареєстровані Новогородківським відділом Кіровоградської регіональної філії Центра Державного земельного кадастру та внесені у Державний реєстр земель за № 3 та № 2.

Відповідно до п.п. 9,11 Договорів оренди землі, орендна плата вноситься один раз на рік до 1 грудня у розмірі 1087 грн., тобто 1,5% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнта індексації та індексів інфляції.

Позивач зазначив, що з моменту укладення вказаних договорів оренди землі ОСОБА_3 жодного разу не проводила розрахунок по орендній платі з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки землі та індексів інфляції. Крім того, за останні три роки вона взагалі не отримувала орендну плату, чим грубо порушує умови укладених між ними договорів оренди землі.

03.10.2017 року на адресу відповідача були направлені претензії про необхідність сплати орендної плати, які відповідач отримала 07.10.2017 року.

Відповіді на зазначені претензії не отримала.

Позивач зазначила, що заборгованість по орендній платі, з урахуванням 3% від нормативної грошової оцінки землі, починаючи з 2005 року по 2018 рік включно - становить 156 605,69 грн.

При цьому зазначила, що оскільки вона отримала кошти за розпискою в рахунок сплати орендної плати в сумі 106 624 грн., тому з відповідача на її користь необхідно стягнути заборгованість по орендній платі в розмірі 49 981,69 грн.

Просила суд, з урахуванням поданих уточнень до позовних вимог, розірвати укладені 04 листопада 2005 року договори оренди земельних ділянок № НОМЕР_1 площею 7,66 га та № НОМЕР_2 площею 7,86, розташовані на території Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в сумі 49 981,69 грн.

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено зокрема, з моменту укладення договорів оренди земельних ділянок відповідачем жодного разу не проводився розрахунок нормативно - грошової оцінки вказаних земельних ділянок, під час обрахунку орендної плати не враховувались коефіцієнти індексації та індекси інфляції.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 06.08.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17.11.2021 постанову Кропивницького апеляційного суду від 22.04.2021 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20.12.2021 справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що згідно копії Державних актів на право власності на земельні ділянки серії III-КР №010818 від 20.03.2001 року та серії КР № 073315 ОСОБА_1 є власником земельних ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,66 га та 7,86 га, які розташовані на території Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області (т.1, а.с.9-10).

04.11.2005 року між позивачем по справі та ОСОБА_3 були укладені договори оренди земельних ділянок, належних позивачу на праві приватної власності, площею 7,66 га та 7,86 га., які знаходяться на території Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області.

Згідно вказаних договорів вони укладенні терміном на 49 років.

Орендна плата вноситься орендарем, один раз на рік до 01 грудня в розмірі 1087 грн., тобто 1,5 відсотка від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, з врахуванням коефіцієнту індексації.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

В прикінцевих положеннях договорів зазначено, що договори набуває чинності після їх підписання сторонами та державної реєстрації (т.1, а.с. 103-104, 112-113).

Договори зареєстровані в Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центр ДЗК 04.11.2005 року за №2 та № 3 (т.1, а.с.104, 113).

Факти стосовно добровільності укладення договорів, дат їх підписання та дат їх реєстрації сторонами не оспорювались.

04.11.2005р. позивач ОСОБА_1 одержала від відповідачки орендну плату за дві земельні ділянки (паї), наперед на 49 років оренди земельних ділянок, в сумі 106 624, 00 грн., що підтверджується власноруч написаною і підписаною розпискою наданою відповідачу ОСОБА_3 . Претензій до відповідачки не має (т.1, а.с. 94).

Того ж дня, 04.11.2005 року позивач надала довіреність відповідачці, яка посвідчена приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за №2165, з правом представляти її інтереси з усіма повноваженнями відносно її двох земельних ділянок, в тому числі і отримувати орендну плату (т.1, а.с. 93).

Суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявна заява представника позивача про відмову від визнання обставин та недостовірність доказів, їх підроблення (т.1, а.с. 77-80), в якій сторона позивача не визнає обставини надання позивачкою відповідачці довіреності на представництво прав та інтересів щодо спірних земельних ділянок №317 та №318, яка ніби посвідчена приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Щербанем С.Ф. та не визнає обставини надання позивачкою розписки відповідачці від 04.11.2005р. про отримання коштів за оренду вказаних земельних ділянок, наперед на 49 років у сумі 106 624,00 грн.

На підставі невизнання вказаних обставин стороною позивача, було неодноразово заявлені клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, для встановлення підробки підпису у вищевказаній довіреності та розписці, яка так виконана і не була, оскільки у позивача були відсутні необхідні вільні зразки підпису та почерку, а також не проведена оплата вказаної експертизи.

В подальшому в процесі розгляду справи та в письмових поясненнях сторона позивача визнала факт отримання ОСОБА_1 коштів в сумі 106 624, 00 грн., відповідно до розписки від 04.11.2005р., як оренду плату наперед за дві земельні ділянки, в зв`язку з чим і було уточнено позовні вимоги стороною позивача щодо стягнення орендної плати з вирахуванням суми вказаних вище отриманих коштів.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, у судовому засідання представник позивача долучив до матеріалів справи копію витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, згідно якого позивачка припинила дію довіреності від 04.11.2005р. (т.2, а.с. 81).

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження повідомлення відповідача про скасування довіреності виданій ОСОБА_3 для представництва інтересів ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції зазначив, що 03.10.2017 позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 30.09.2017 року, з рекомендованим листом про необхідність сплати орендної плати позивачу, оскільки з моменту укладення оспорюваних договорів оренди землі відповідачем жодного разу не проводився розрахунок нормативно грошової оцінки вказаних земельних ділянок, під час обрахунку орендної плати не враховувався коефіцієнт індексації та індекси інфляції. (т.1, а.с. 15-17).

Відповідач отримала вказану претензію позивача 07.10.2017 року (т.1, а.с. 19-20).

Суд першої інстанції зазначив висновку, що позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження, що у відповідача відсутні повноважень, як представника позивача за довіреністю, отримувати орендну плату за дві земельні ділянки, а також повідомлення відповідача про скасування виданої позивачем довіреності на момент отримання відповідачем орендної плати за дві земельні ділянки, які належать позивачу.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до розписки (т.1, а.с.94) ОСОБА_1 , власноручно написала та підписала розписку, отримавши від ОСОБА_3 орендну плату за дві земельні ділянки, що знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, площею 7,66 га та 7,86 га, за 49 років оренди, в сумі 106 624, 00 грн. і будь-яких претензій до ОСОБА_3 не має.

Суд першої інстанції зазначив, що сторона позивача в уточнених позовних вимогах погодилася з тим, що позивач отримала кошти в сумі 106 624,00 грн., відповідно до розписки від 04.11.2005р., як оренду плату наперед за свої дві земельні ділянки.

Таким чином, судом встановлено, що орендар виконав своє зобов`язання зі сплати орендної плати за дві земельні ділянки за майбутній період достроково.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження систематичної несплати орендної плати відповідачем, як орендарем, за дві спірні земельні ділянки.

Доводи позивача про несплату орендної плати спростовані наданими стороною відповідача доказами, а саме розпискою ОСОБА_1 та довіреністю від 04.11.2005 року.

Згідно наданих представником відповідача відомостей на виплату орендної плати за дві земельні ділянки, за 2011 - 2018 роки відповідач на підставі зазначеної довіреності, отримувала від імені позивача орендну плату, яка була нарахована позивачу за 2011-2018 роки (т.2, а.с.41-48).

Суд першої інстанції зазначив, що при здійснені розрахунків представник позивача не врахував суму коштів сплачених відповідачем на податок за оренду двох земельних ділянок за 2005-2018 роки, яка становить - 5 428,88 грн., що підтверджується копіями наданих квитанцій (т.2, а.с. 24-28).

Кошти за орендну плату двох земельних ділянок позивачу за 2005-2010 роки були сплачені відповідачем наперед, відповідно до розписки від 04.11.2005р.

Про скасування 23.03.2018 року, довіреності виданої позивачем 04.11.2005р., ОСОБА_3 не була проінформована належним чином.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди та стягнення орендної плати слід відмовити у зв`язку із недоведеністю фактів порушення прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копій Державних актів на право власності на земельні ділянки серії III-КР №010818 від 20.03.2001 року та серії КР № 073315, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,66 га та 7,86 га, які розташовані на території Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області (т.1, а.с.9-10).

04.11.2005 року між позивачем по справі та ОСОБА_3 укладені договори оренди спірних земельних ділянок.

Матеріали справи підтверджують, що договори оренди спірних земельних ділянок укладено на 49 років.

Орендна плата, відповідно до умов договорів вноситься орендарем, один раз на рік до 01 грудня в розмірі 1087 грн., тобто 1,5 відсотка від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, з врахуванням коефіцієнту індексації.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

В прикінцевих положеннях договорів зазначено, що договори набуває чинності після їх підписання сторонами та державної реєстрації (т.1, а.с. 103-104, 112-113).

Договори зареєстровані в Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Центр ДЗК 04.11.2005 року за №2 та № 3 (т.1, а.с.104, 113).

Встановлені обставини сторони не оспорюють.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на заперечення позовних вимог, надав на підтвердження своїх доводів розписку видану особисто ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

З зазначеної розписки вбачається, що 04.11.2005р. ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_3 орендну плату за дві земельні ділянки (паї), наперед за 49 років оренди земельних ділянок, в сумі 106 624, 00 грн.

Претензій до ОСОБА_3 не має (т.1, а.с. 94).

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що сторони зазначеною розпискою погодили сплату орендної плати за період дії договору у визначеній сумі, без претензій збоку орендодавця до суми орендної плати.

Того ж дня, 04.11.2005 року позивач надала довіреність відповідачці, яка посвідчена приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за №2165, з правом представляти її інтереси з усіма повноваженнями відносно її двох земельних ділянок, в тому числі і отримувати орендну плату (т.1, а.с. 93).

Згідно копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, ОСОБА_1 припинила дію довіреності від 04.11.2005р. надану нею відповідачу - 23.03.2018р. (т.2, а.с. 81)

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в суді першої інстанції неодноразово заявлялись клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, для встановлення підробки підпису у вищевказаній довіреності та розписці.

Судом першої інстанції призначено судово - почеркознавчу експертизу, однак проведення експертизи не відбулось, оскільки у позивача були відсутні необхідні вільні зразки підпису та почерку, а також не здійснена оплата вказаної експертизи.

В подальшому в процесі розгляду справи, позивач визнала, що розписка написана нею і зазначені кошти в розписці отримано нею особисто.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач нараховував та сплачував орендну плату за вказаними спірними договорами оренди, за 2011-2018 роки з врахуванням положення Указу Президента України № 92/2002, виходячи з розрахунку 3% від нормативної грошової оцінки землі, які відповідач отримувала на підставі довіреності (т.2, а.с.41-48).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних із орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України «Про оренду землі».

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 321/329/17 (провадження № 61-16545св18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17 (провадження № 61-32303св18).

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2013 року у справі № 3-34гс13 та від 20 серпня 2013 року у справі № 3-21гс13).

Орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перераховувати розмір орендної плати.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).

При наявності умов договору, які сторони добровільно погодили, про визначення остаточного розміру орендної плати з урахуванням індексів інфляції, такий розмір має визначатись із застосуванням визначеного індексу інфляції.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що приймаючи до уваги суму виплаченої суми за розпискою, відповідач має заборгованість по орендній платі 49981,69 грн. не знайшли свого підтвердження.

Розрахунки надані позивачем по справі на підтвердження заборгованості по орендній платі не відповідають умовам спірних договорів оренди та Указу Президента України № 92 ( 92/2002 ) « Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)».

Відповідно до пунктів 9 договорів оренди землі орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1 087 грн, тобто 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнта індексації.

Розмір орендної плати встановлений сторонами відповідно до діючого законодавства на момент укладення договорів.

Відповідно до розписки від 04.11.2005 позивач отримала за спірними договорами оренди - 106624.00 грн.

Дія договору в частині розміру орендної плати сторонами не змінювалась.

Суд апеляційної інстанції перевірив розрахунки надані позивачем та відповідачем на підтвердження позову та заперечень проти позову і дійшов висновку, що сума отримана позивачем по справі у 2005 році відповідно до розписки, перевищує розміри орендної плати, з врахуванням коефіцієнту індексації та індексу інфляції.

Крім того, матеріали справи свідчать, що орендар додатково в добровільному порядку здійснив нарахування та виплату орендної плати за період 2011-2018 з врахуванням положень Указу Президента України № 92/2002, в редакції від 19 серпня 2008 року N725/2008, виходячи із розміру 3% від нормативної грошової оцінки землі.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, оскільки позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження позову та спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бойка Олега Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 06.08.2020 , залишити без змін.

Повний текст постанови складено 03.02.2022.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: