Справа № 754/8256/20 Головуючий в суді І інстанції Клочко І.В.
Провадження № 22-ц/824/1144/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про зняття арешту з майна та коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 25 травня 2013 року Деснянським районним ВДВС м. Києва відкрито виконавче провадження № 38056466 на підставі виконавчого листа № 2/202/1428 від 11 березня 2013 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення Індустріального районним суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредиту у розмірі 183 197,28 грн.

У зв`язку з виконанням рішення суду постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 21 травня 2013 року було накладено арешт на все майно, що йому належить.

Постановою від 14 липня 2014 р. накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку (ах), які відкрито або буде відкрито в Філії «Розрахунковий Центр» ПАТ Комерційного банку «Приватбанк» та належать позивачу у межах суми 203 734,25 грн.

Постановою державного виконавця Ельбабаєва Б.Б. про повернення виконавчого документа стягувачу від 05 грудня 2014 року, було повернуто виконавчий документ банку та завершено виконавче провадження. У наведеній постанові було зазначено, що стягувач може повторно пред`явити для виконання цей виконавчий документ в строк до 05 грудня 2015 року.

В грудні 2019 року представник позивач звернувся до відповідача з заявою про скасування арештів, накладених у виконавчому провадженні № 38056466, у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Листом Деснянського РВДВС м. Києва ГУТЮ у м. Києві № Д/7 від 21 грудня 2019 року було повідомлено, що виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто на адресу ПАТ КБ «Приватбанк», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих проваджень становить три роки, повторно станом на 21 грудня 2019 року виконавчий документ на виконання до відділу не надходив.

На підставі викладеного, позивач вважає, що є всі правові підстави для скасування постанов про арешт майна та коштів, та звільнення майна, коштів з - під арешту.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року позов задоволено, знято арешт та заборону відчуження з усього майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 38056466 виданого 21 травня 2013 року та скасовано арешт на кошти, що містяться на рахунках, які відкрито або буде відкрито в філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «Приватбанк», та належать ОСОБА_1 у межах суми 203734,25 грн., який було накладено на підставі постанови про арешт коштів боржника, виконавче провадження 38056466 від 14 липня 2014 року.

Не погоджуючись із цим рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не врахував, що пред`явлений ОСОБА_1 позов не містить спору про право власності на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, також позов не містить матеріально-правових вимог до відповідача, а тому не підлягає розгляду у порядку позовного провадження, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, у порядку встановленому розділом VII ЦПК України.

Вказує також на те, що до цього часу виконавче провадження не є закінченим, а тому відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження знищене та має статус завершеного, а отже відсутня правова підстава для примусових дій державного виконавця.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні Деснянського районного ВДВС м. Києва знаходилось виконавче провадження № 38056466 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості.

Вказане провадження було відкрито 25 травня 2013 року на підставі виконавчого листа №2/202/1428 від 11 березня 2013 року, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська на виконання рішення Індустріального районним суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредиту у розмірі 183 197,28 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 21 травня 2013 року було накладено арешт на все майно, що йому належить.

Постановою від 14 липня 2014 року накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку (ах), які відкрито або буде відкрито в Філії «Розрахунковий Центр» ПАТ КБ «ПриватБанк» та належать позивачу у межах суми 203 734,25 грн.

Постановою державного виконавця Ельбабаєва Б.Б. про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення від 05 грудня 2014 року та завершено виконавче провадження. У наведеній постанові було зазначено, що стягувач може повторно пред`явити для виконання цей виконавчий документ в строк до 05 грудня 2015 року.

Листом Деснянського РВДВС м. Києва ГУТЮ у м. Києві № Д/7 від 21 грудня 2019 року було повідомлено, що виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто на адресу ПАТ КБ «Приватбанк», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих проваджень становить три роки, повторно станом на 21 грудня 2019 року виконавчий документ на виконання до відділу не надходив.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Вказане узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18.

Подібні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19, у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року в справі № 161/3171/19, від 20 січня 2021 року в справі № 157/298/19.

Розділ VII ЦПК України регламентує судовий контроль за виконанням судових рішень. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував вищезазначених положень законодавства та належним чином не дослідив обставини справи та не перевірив їх доказами, дійшов передчасного висновку про задоволення позову, оскільки арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, та який, як сторона виконавчого провадження, має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку визначеному розділом VII ЦПК України, а не в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255,367, 374, 377 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про зняття арешту з майна та коштів закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: