2/279/5/22 Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 295/692/18
Провадження № 2/279/5/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2022 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі:

судді Коваленко В.П. ,

секретаря Комарової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростені справу №295/692/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання деяких умов кредитного договору недійсними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк» , у якому , змінивши підстави позову, просив: визнати недійсною умову у статті 12 та п.п. д) пункту 15.1статті 5 Угоди про надання особистого кредиту від 30.08.2017 року №500614146 недійсними. А також просить визнати недійсною умову, викладену у Додатку №1 до Угоди про надання особистого кредиту від 30.08.2017 року № 500141146, укладеної між ним та відповідачем про метод нарахування відсотків за користування кредитом.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 30 серпня 2017 року між ним та Банком укладено кредитний договір, умови якого визначені у Акцепті пропозиції про укладення Угоди про надання особистого кредиту № 500614146 на суму 49312 гривень. Вважає, що кредитний договір суперечить актам цивільного законодавства : банк не долучив копію договору про видачу платіжної картки та інших копій документів, необхідних при встановленні кредитного ліміту; умова про сплату комісії з розрахунково-касового обслуговування не відповідає нормам закону, протиправні умови про метод вирахування відсотків. Позивач, з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів », вважає, що сам договір містить деякі умови, які є несправедливими, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, та є підставою для визнання таких умов недійсними.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 жовтня 2021 року вказана справа прийнята до провадження судді Коваленко В.П. та призначена до розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі.

За таких обставин суд вважає необхідним вирішити дану справу на підставі наявних доказів, без фіксації технічними засобами.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо дійсності деяких пунктів укладеної сторонами 30 серпня 2017 року Угоди про надання споживчого кредиту № 500614146. Угода складається з декількох документів, а саме: пропозиції на укладення угоди про надання кредиту; паспорта споживчого кредиту; графіка платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням всіх сукупних послуг.

Відповідно до укладеного договору відповідач як позикодавець надав позивачеві як позичальнику споживчий кредит у розмірі 42312 грн , процентна ставка за користування кредитом -11,99% річних, процента ставка фіксована.

Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання особистого кредиту №500614146 від 30.08.17 прийнятий банком від ОСОБА_1 є згодою про прийняття пропозиції укласти договір(а.с.7), що свідчить про прийняття пропозиції укласти договір. За вимогами ст. 642ч,2 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір , у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Між позичальником ОСОБА_1 та банком було підписано додаток №1 до Кредитного договору, який є Графіком платежів та розрахунком сукупності вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а також паспорт споживчого кредиту. Додаток №1 до Кредитного договору підписаний між банком та позичальником, відповідний додаток доданий до позовної заяви і наданий позичальнику. Крім того, у Додатку №1 до Кредитного договору зазначено, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. Вказані обставини повністю спростовують твердження позивача про те, що він не отримав свого примірника кредитного договору.

Згідно з ч.12ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до п.4ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, які сплачуються споживачем , пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника.

Пунктом 5 Оферти та Акцепту передбачено надання послуг РКО в тому числі послуги РКО кредитної заборгованості у порядку визначеному договором. Комісія за РКО становить 950 гривень щомісячно. За таких обставин суд приходить до висновку, що умови кредитного договору щодо нарахування комісійної винагороди не суперечить нормам чинного законодавства.

Отже, суд приходить до висновку, що умови договору щодо нарахування комісійної винагороди за обслуговування кредиту, які погоджені сторонами, не суперечать нормам законодавства, яке діяло на час його укладення. Комісія за обслуговування кредиту, включена до сукупної вартості кредиту, встановлена у твердій грошовій сумі, зміна якої не передбачена умовами договору та додатками до нього. Тобто, оспорювана ця умова та інші не створюють дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін та не завдають шкоди споживачеві.

Суд зазначає на можливість позивача згідно ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» та 7 Паспорту споживчого кредиту відмовитися від договору, яку він не використав.

Позивач погодився з усіма умовами договору, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, отже його посилання на недосягнення згоди укладення деяких умов правочину є безпідставними.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання вказаних вимог є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1ст.215 ЦК України .

Заявляючи вимоги про визнання недійсними положень кредитного договору щодо встановлення комісійної винагороди з розрахунково-касового обслуговування, ОСОБА_1 посилався на те, що такі положення не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до положень ст. ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Оскільки позивачем не надано суду переконливих доказів щодо порушення його прав, то суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Крім того , за період розгляду вказаної справ судом, 21 грудня 2020 року на підставі договору факторингу №2 (а.с.221) акціонерне товариство «Альфа-Банк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» погодили, що за фактом відступлення права вимоги Фактор стає стороною всіх основних договорів, укладених між Клієнтом та Боржниками, перелік яких міститься в Додатку 1-1, до Фактора переходять всі права, які належали Клієнту за основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами .

Тобто, право вимоги відступлено і по оспорюваному кредитному договору .

Однак, позивач не клопотав про заміну відповідача.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 263-268, ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 1054 ЦК України , суд

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання деяких умов кредитного договору недійсними, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня отримання рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного ріишення суду.

Рішення суду набирає законної сил після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Суддя Коваленко В.П.