Ухвала

27 січня 2022 року

м. Київ

справа № 537/126/21

провадження № 61-952ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 липня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , державний реєстратор філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві Шейк-Сейкін Олексій Анатолійович, про скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив скасувати рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві (далі - КП «Результат») Шейк-Сейкіна О. А. від 01 листопада 2017 року, індексний номер 37880468, про державну реєстрацію припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 , з визнанням (поновленням) обтяження речових прав у вигляді арешту на вказану квартиру згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 жовтня 2015 року, індексний номер 25514400.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 12 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір № 3 про пайову участь в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_2 , на виконання якого він сплатив 60 000 доларів США та 50 000 грн. У вересні 2015 року сторони достроково розірвали вказаний правочин. Оскільки ОСОБА_2 не повернула йому в добровільному порядку сплачені за договором грошові кошти, то він був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. В межах розгляду справи № 537/4259/15-ц ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19 жовтня 2015 року було задоволено його заяву про забезпечення позову та накладено арешт на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Остаточною постановою Полтавського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі 537/4259/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США та 50 000 грн. Разом з тим в жовтні 2020 року йому стало відомо, що 01 листопада 2017 року державний реєстратор КП «Результат» Шейк-Сейкін О. А. виніс рішення, яким зняв арешт на вищезгадану квартиру, накладений ухвалою суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 537/4259/15-ц, і що за договором купівлі-продажу від 02 листопада 2017 року ОСОБА_2 відчужила спірну квартиру на користь ОСОБА_3 . При цьому підставою для винесення державним реєстратором оспорюваного рішення слугувала ухвала Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 вересня 2017 року у справі № 537/4259/15-ц про скасування заходів забезпечення позову, хоча названим судом таке судове рішення не ухвалювалося. Вважає, що арешт з квартири АДРЕСА_1 було знято незаконно, оскільки всупереч вимогам частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення про зняття обтяження) державний реєстратор не перевірив законність (відповідність вимогам законодавства) ухвали суду від 07 вересня 2017 року, яка зазначена підставою внесення запису про припинення обтяження, та її наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Такими діями державного реєстратора було порушено його право на задоволення майнових вимог (за рішенням суду про стягнення боргу) за рахунок майна (арештованої квартири) боржника ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року (повний текст якої складено 17 грудня 2021 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 липня 2021 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав (через незалучення до участі у справі співвідповідачем нового власника квартири - ОСОБА_3 ).

14 січня 2022 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 липня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження з визнанням (поновленням) обтяження речових прав у вигляді арешту на квартиру.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Доводи заявника про те, що висновки судів суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 18 лютого 2021 року у справі № 756/13679/16-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 913/175/20, за змістом яких з 16 січня 2020 року матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, а тому наразі ефективним способом захисту порушених прав є саме вимога про скасування рішення суб`єкта реєстрації щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а не про скасування запису про проведену державну реєстрацію таких прав, не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення місцевого суду та відмовив у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад учасників справи (незалучення до участі у справі співвідповідачем нового власника квартири - ОСОБА_3 , тобто з огляду на те, що вирішення заявлених позовних вимог, спрямованих на втручання у право особи, яку визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу).

Посилання заявника на те, що висновки апеляційного суду суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 06 листопада 2019 року у справі № 826/3051/18, про те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру. Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер, також не заслуговують на увагу, оскільки висновки апеляційного суду в цій справі не суперечать правовим висновкам, викладеним у вищезгаданих постановах.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 липня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , державний реєстратор філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві Шейк-Сейкін Олексій Анатолійович, про скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко