КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/4847/21 Головуючий у І інстанції - Сердинський В.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/241/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача адвоката Маляренка С.В. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , а також на грошові кошти у межах позовних вимог в розмірі 200055,05 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти у межах позовних вимог, а саме у межах 200055 (двісті тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 05 коп., що знаходяться на рахунках у будь-яких банківських (банках) та фінансових установах та належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвала суду є невмотивованою і такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки вжиті судом заходи забезпечення позову порушують права і інтереси інших осіб, а саме його 2-х малолітніх дітей - ОСОБА_3 , 2014 р.н. та ОСОБА_4 , 2020 р.н. та непрацюючої його дружини ОСОБА_5 , яка знаходиться в декретній відпустці. Вжиті судом заходи шляхом накладення арешту на грошові кошти є блокуванням усіх рахунків в банківських установах, що призведе до ситуації, коли малолітнім дітям неможливо буде придбати самих необхідних товарів для нормального життя людини.

При цьому в ухвалі не зазначено відомостей про те, на яке конкретно майно відповідача накласти арешт і які конкретні кошти і де вони зберігаються або ж вкладені.

А також судом не взято до уваги сам спір, оскільки між відповідачем і позивачем не існувало ніколи жодних договірних відносин, які б ОСОБА_1 відмовлявся виконати, або ж не виконував. Відповідач ніколи не знаходився в реєстрі боржників. Має родину, малолітніх дітей і постійне місце проживання, тому не зрозуміло в чому в майбутньому буде полягати ускладнення виконання рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд виходив з того, що предметом спору по даній справі є відшкодування як матеріальних, так і моральних збитків, завданих ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася майже 1,5 роки тому.

Заявник зазначав, що всі докази спричиненої позивачу шкоди та докази того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на даному етапі дійсно існує спір, були подані позивачем як додатки до позовної заяви. За увесь цей час відповідач ОСОБА_1 , хоча і маючи таку можливість, однак так і не спромігся у добровільному порядку відшкодувати ОСОБА_2 спричинену його необережними діями матеріальну та моральну шкоду.

У своїй заяві про забезпечення позову заявник посилається на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду в майбутньому у разі його винесення на користь позивача. Крім цього, така заява подається також з метою поновлення в майбутньому порушених інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, відповідача в межах позовних вимог в розмірі співмірним із заявленими позовними вимогами.

При цьому, вжиття зазначених заходів не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та забезпечення балансу інтересів учасників спірних правовідносин.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Постанова Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 400/5954/20).

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 10.12.2019 № 153ІЗ-19.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалася стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 5 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі/ задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) (Постанова Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20).

Згідно матеріалів справи вбачається, що з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, між сторонами дійсно виник спір щодо відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та у зв`язку з цим моральної шкоди, який не визнається відповідачем.

Таким чином, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, судом першої інстанції з`ясовано обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Наявність зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, що такий захід може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки арешт накладено у межах ціни позову та на майно, яке належить відповідачу.

За таких обставин ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Аргументи про те, що в ухвалі не зазначено на яке конкретно майно накладено арешт та які конкретно кошти не приймаються до уваги, оскільки ці питання стосуються питання виконання ухвали в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

В іншій частині, в частині порушення прав малолітніх дітей, дружини - в цьому апеляційному провадженні особа, яка подала апеляційну скаргу, не уповноважена на представлення їхніх інтересів.

Інші аргументи апеляційноїскарги на законність та обґрунтованість рішення судупершої інстанціїне впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, застосував норми права, які мав застосувати у спірних правовідносинах - ст. 149, п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, надав оцінку доводам позивача та доказам, доданих ним до заяви про забезпечення позову, мотиви їх прийняття.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник