Провадження №: 2/755/9824/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2022 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно заняту земельну ділянку для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро після оплати грошової компенсації, примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності у комунальну власність територіальної громади міста Києва земельної ділянки з наданням грошової компенсації, вчинення певних дій,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 з наступними вимогами:

«Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 515,28 кв.м, що знаходиться на території, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 , садове товариство « ІНФОРМАЦІЯ_1 », після сплати КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» грошової компенсації в розмірі ринкової оцінки майна та експертної оцінки земельної ділянки з поліпшенням на підставі висновку судової експертизи.

Примусово відчужити з мотивів суспільної необхідності у комунальну власність територіальної громади міста Києва, в особі КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», земельну ділянку площею 515,28 кв.м, за адрескою: АДРЕСА_1 , садове товариство « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , з наданням грошової компенсації, що буде визначена розміром ринкової оцінки майна та експертної оцінки земельної ділянки з поліпшенням на підставі висновку судової експертизи, шляхом перерахування КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» цих коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 515,28 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 60 днів з дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку за територіальною громадою міста Києва, в особі КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва».

24 грудня 2021 року вказану позовну заяву, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було передано в провадження судді Дніпровського районного суду міста Києва Савлук Т.В.

Вивчивши матеріали позовної заяви та долучені до неї додатки на предмет дотримання вимог цивільного процесуального законодавства, суддя приходить до наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право". Законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Виходячи з положень статті 41 Конституції України примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до статті 147 Земельного кодексу України підстави та порядок примусового відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності визначаються законом.

Правові, організаційні та фінансові засади регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності врегульовано Законом України від 17.11.2009 №1559-VІ «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» (далі по тексту - Закон № 1559-VІ)

Згідно зі статтею 1 даного Закону примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду; суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку.

Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності здійснюються як виняток з дотриманням вимог екологічної безпеки, із забезпеченням подальшого раціонального використання земельних ділянок, у разі якщо об`єкти, визначені у статтях 8 і 9 цього Закону, можна розмістити виключно на земельних ділянках, що відчужуються, або якщо розміщення таких об`єктів на інших земельних ділянках безпосередньо завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки відповідній територіальній громаді, суспільству або державі в цілому (частина четверта статті 4 Закону №1559-VI).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1559-VI органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначених цим Законом, мають право викупу земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для таких суспільних потреб як, зокрема, розміщення та обслуговування об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин.

Статтею 15 Закону № 1559-VI встановлено, що у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об`єктів для суспільних потреб зазначені об`єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення: об`єктів національної безпеки і оборони; лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації; об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення; об`єктів природно-заповідного фонду; кладовищ.

Виходячи з наведеного, чинним законодавством передбачено й розмежовано (за підставами та порядком) процедури вилучення і примусового відчуження земельних ділянок. При цьому земельні ділянки, надані в постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатись як для суспільних, так і для інших потреб. Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку.

Водночас, за правилами пункту 8 статті 19 КАС України передбачено, що до юрисдикції адміністративних судів належать і спори щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності і спори щодо примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Разом з тим, статтею 267 КАС України особливості провадження передбачено лише для справ за адміністративними позовами про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Оскільки для справ щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності не передбачено особливостей провадження, в тому числі щодо їх розгляду та вирішення апеляційним адміністративним судом, а тому такі справи підлягають розгляду та вирішенню в загальному порядку окружним адміністративним судом за загальними правилами інстанційної та територіальної юрисдикції.

Така позиція висловлена Верховним судом у постанові від 26 серпня 2021 року у справі №480/4146/20.

Відповідно до пункту третього п.1 ч.1 ст.186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин, суддя приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно заняту земельну ділянку для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро після оплати грошової компенсації, примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності у комунальну власність територіальної громади міста Києва земельної ділянки з наданням грошової компенсації, вчинення певних дій, оскільки позивач звернувся до суду з вимогами, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, тому подана до суду позовна заява разом з усіма додатками до неї належить повернути позивачу для подальшого звернення до належного суду з дотримання вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень п.3 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» , сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 186, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно заняту земельну ділянку для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро після оплати грошової компенсації, примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності у комунальну власність територіальної громади міста Києва земельної ділянки з наданням грошової компенсації, вчинення певних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернетhttp://dn.ki.court.gov.ua.

С у д д я: