Провадження №2/447/207/22
Справа №447/4222/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

03.02.2022 Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Бачуна О.І.

з участю секретаря судових засідань Данилів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Артеміда-Ф» , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорній Світлани Богданівни, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловський Сергій Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

31.12.2021 позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В позові зазначив, що 29.11.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній С.Б. вчинений виконавчий напис №2220, щодо стягнення заборгованості за договором про надання послуг на умовах фінансового кредиту №24 від 17.01.2020 в розмірі 9778,10 грн. укладеного між ОСОБА_1 та ТзОВ « ФК «Артеміда-Ф». Приватним виконавцем Михайловським С.В. було відкрито виконавче провадження №67763051. Про постанову про відкриття позивач дізнався в грудні 2021

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, нотаріус не перевірив наявність заборгованості, спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги. Крім цього кредитний договір на підставі якого було вчинено виконавчий напис не був нотаріально посвідченим, розмір заборгованості не відповідає дійсності, тому позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса №2220 від 29.11.2021р. таким, що не підлягає виконанню.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Позивач подав заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Відповідач, будучи повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав, ухвалу про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні отримав, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, з винесенням заочного рішення.

Треті особи в судове засіданні не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання послуг на умовах фінансового кредиту №24 від 17.01.2020

29.11.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній Світланою Богданівною був вчинений виконавчий напис за реєстровим № 2220, яким було звернено стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Фінансова компанія « Артеміда-Ф» заборгованість за Договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, №24 від 17.01.2020, яка станом на 15.11.2021р. становить 9778,10грн. та 1000грн. розмір витрат, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

03.12.2021 Постановою ВП №67763051 приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса № 2220 виданого 29.11.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Фінансова компанія « Артеміда-Ф» 9778,10 грн.

Постановою ВП №67763051 приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. від 06.12.2021 було визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження : 307,70грн.

Постановою ВП №67763051 приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. від 13.12.2021 було накладено арешт на грошові кошти , які містяться на рахунках ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів на загальну суму 12163,61грн.

За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 закону «Про нотаріат» та гл.16 розділу ІІ порядку вчинення нотаріальних дій.

Для правильного застосування положень ст. ст.87, 88 закону «Про нотаріат», суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17.

Відповідно до п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. п. 3.1-3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

При цьому жодним чином нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не вказано, що останній перевіряв законність переходу права вимоги від первісного кредитору до відповідача по справі, який і звернувся за вчиненням виконавчого напису.

Письмової вимоги відповідача про погашення заборгованості позивач не отримував, що є порушенням вимог закону, яке істотно вплинуло на його права та обов`язки. Вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, про яку не було проінформовано боржника та визнання такої заборгованості безспірною суперечить вимогам закону.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документі, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

З 22.02.2017 року законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Проте, незважаючи на це, всупереч вимогам закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу всупереч правилам встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинив виконавчий напис від 29.11.2021 року, яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фртеміда-Ф» стягнуто заборгованість.

Враховуючи той факт, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання послуг на умовах фінансового кредиту №24 від 17.01.2020 у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, тому у приватного нотаріуса Чорній С.Б. були відсутні правові підстави для вчинення нотаріального напису №2220.

Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 закону «Про нотаріат»).

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд перевірив додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Також перевірено доводи сторін у повному обсязі й установлено що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість боржника не була безспірну перед стягувачем.

Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19).

Відповідачем також не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1362 грн. сплаченого судового збору.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то такі задоволенню підлягають виходячи з наступного.

Статтею 133 ЦПК України , встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.

Відповідачами жодних клопотань про неспівмірність витрат на правничу допомогу не подавалось.

Разом з тим, враховуючи приписи ч. 8 ст. 141 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги представника позивача - адвоката Трофимович Г.М. про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, підлягають до задоволення, а тому з ТОВ «ФК « Артеміда-Ф» слід стягнути в користь позивача 4000 ( чотири тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273,280-284, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2220, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній Світланою Богданівною 29.11.2021 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Артеміда -Ф» грошових коштів в розмірі 9778,10 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Артеміда-Ф» () в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 сплачений судовий збір в сумі 1362 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Артеміда-Ф» () в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 ( чотири тисячі) гривень.

Заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Миколаївського районного суду № 447/4222/21 від 04.01.2022 у виді зупинення виконавчого провадження №67763051 від 03.12.2021 про стягнення на підставі виконавчого напису №2220, виданого 29.11.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній Світланою Богданівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість в розмірі 9778,10 грн., продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бачун О. І.