Справа № 211/6701/21
Провадження № 2/211/1358/22
28 січня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді - Сарат Н.О.,
при секретарі Зоріній С.М.,
у відсутність сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
17 травня 2018 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 211/2051/18 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 16.05.2018 року і до його повноліття.
Оскільки зміна способу стягнення аліментів здійснюється лише за рішенням суду, тому позивач вимушена звернутись з таким позовом до суду та просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., оскільки син є учнем першого курсу відокремленого структурного підрозділу «Фахового коледжу Одеського національного університету ім.. І.І. Мечникова», у зв`язку з чим значно збільшилися потреби в його забезпеченні, він хворіє, знаходиться на «Д» обліку хірурга та невролога з діагнозом грудо-поперековий сколіоз І-ІІ ступеня, ротаційний підвивих атланта, що потребує додаткових витрат на лікування.
Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання сторони повното не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відзиву не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи та інші докази, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_1 матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 13, 15).
З матеріалів справи слідує, що сторони по справі проживають окремо.
ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є учнем Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж Одеського національного університету ім.. І.І. Мечникова ( а.с. 21,22), знаходиться на «Д» обліку хірурга, невролога ( а.с. 17).
Судовим наказом Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2018 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідно віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 16.05.2018 року і до його повноліття ( а.с. 16).
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями частини першої - третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відтак, якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи погіршився стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище чи стан здоров`я платника аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Таким чином, положення статті 192 СК України вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Як вбачається із змісту позовних вимог, підставою для збільшення розміру присуджених аліментів позивач зазначає збільшення витрат на утримання дитини та працевлаштування відповідача за кордоном.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Під час судового розгляду позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що у сторін відбулися зміни, що обумовлюють можливість збільшення визначеного розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України, які стягуються на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доводи позивача про те, що батько дитини ОСОБА_2 працює за кордоном є безпідставними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, а надана на виконання ухвали суду про витребування доказів довідка з Державної прикордонної служби від 28.12.2021 року, свідчить лише про перетинання кордону ОСОБА_2 , однак з якою метою не зазначено. Інших доказів не надано.
При цьому, суд зазначає, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.
Зазначене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 20 червня 2019 року с праві №632/580/17 (провадження №51сво18).
Враховуючи, що ОСОБА_1 просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, посилаючись лише на збільшення витрат на утримання дитини, без зазначення зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін, наявність нерегулярного мінливого доходу відповідача, тому підстави для задоволення позову відсутні.
При цьому суд зазначає, що збільшення витрат на утримання дитини, виходячи з положень ст.ст. 182, 192 СК України, не є обставиною, що враховується при вирішенні питання щодо зміни розміру аліментів.
Відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 не довела підстави позову прозміну розміру аліментів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 180, 183, 192 Сімейного кодексу України, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 2, 19, 76-83, 95, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 28 січня 2022 року.
Суддя: Н. О. Сарат