Справа № 148/616/21
Провадження №2/148/49/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 січня 2022 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В. при секретарі Мрочко Т.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 , поданим представником ОСОБА_1 , до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29.09.2019 близько 21:20 год. на 189 км + 200 м автодороги "Виступовичі-Житимир-Могилів Подільський", поблизу с.Пряжів, Житомирського району, Житомирської області, водій автомобіля "Mercedes Benz Vito 116 CDI", р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 , рухаючись в лівій смузі в напрямку м.Бердичева здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, де в подальшому на пішохода здійснив наїзд водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем "Fiat Scudo", який рухався в напрямку м.Житомир. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внесено до ЄРДР за №0000850.

Постановою про закриття кримінального провадження від 30.01.2020 закрито кримінальне провадження №0000850 у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 була заподіяна моральна шкода його матері, позивачу по справі.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Mercedes Benz Vito 116 CDI", р/н НОМЕР_1 була застрахована у відповідача відповідно до договору про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7726680.

03.03.2020 представник позивача звернувся до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування, а саме відшкодування моральної шкоди в розмірі 25038 грн.

Згідно п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Однак відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування у строки встановлені п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Через дані обставини позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 25038 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В судове засідання 19.01.2022 позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, згідно якого він просить розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні 22.11.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просив їх задовольнити. Також підтвердив, що позивачем від відповідача було отримано кошти в розмірі 12519 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с.90), про причини своїєї неявки суд не повідомив. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю та необгрунтованістю. Також вказав, що керуючись п.1 ст.36, на підставі п.27.3 ст.27, п.36.3 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" АТ "СГ "ТАС" (приватне) прийняло рішення та виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 12519 грн. Сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 29.09.2019 близько 21:20 год. на 189 км + 200 м автодороги "Виступовичі-Житимир-Могилів Подільський", поблизу с.Пряжів, Житомирського району, Житомирської області, водій автомобіля "Mercedes Benz Vito 116 CDI", р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 , рухаючись в лівій смузі в напрямку м.Бердичева здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, де в подальшому на пішохода здійснив наїзд водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем "Fiat Scudo", р/н НОМЕР_2 , який рухався в напрямку м.Житомир. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01.10.2019 серія НОМЕР_3 (а.с.11).

За даним фактом, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2019 за №0000850.

Згідно копії постанови про закриття кримінального провадження від 30.01.2020 (а.с.7-10) вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000850 від 30.09.2019 за фактом ДТП, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Потерпілим у даному кримінальному провадженні був батько ОСОБА_4 - ОСОБА_6 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 (а.с.12), батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно копії довідки, виданої виконкомом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області 29.11.2019 №1386 (а.с.13), вбачається, що в складі сім`ї ОСОБА_2 був син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії повідомлення Білоцерківського відділу ДРАЦСу у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 30.11.2021 №21.2-33/3847 (а.с.97) вбачається, за даними Державного реєстру виявлено актовий запис про шлюб №30 від 17.10.1997 на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений виконавчим комітетом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області; актовий запис про розірвання шлюбу №25 від 04.03.2004 на ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , складений Тульчинським районним відділом ДРАЦСу ГТУЮ у Вінницькій області.

Таким чином, судом встановлено, що позивач являлась матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

У відповідності до полісу №АМ7726680, який був діючим станом на 29.09.2019 (а.с.16), цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Mercedes Benz Vito", державний номер НОМЕР_1 на момент настання ДТП була застрахована в АТ "СГ"ТАС" (приватне).

04.03.2020 представник позивача за довіреністю ОСОБА_10 направив на адресу відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також заяву на виплату страхового відшкодування , у якій просив здійснити страхове відшкодування, пов`язане з моральною шкодою у розмірі 25038 грн (1/2 ч, що належить матері загиблого), що підтверджується відповідною копією даного повідомленням від 03.03.2020 (а.с.17) та копією заявою від 03.03.2020 (а.с.18), а також копією опису вкладення у цінний лист від 04.03.2020 (а.с.19) та копією фіскального чека від 04.03.2020 (а.с.19).

24.03.2020 представник позивача за довіреністю ОСОБА_10 направив на адресу відповідача заяву про долучення документів на виплату страхового відшкодування, а саме завірену копію постанови про закриття кримінального провадження №0000850, про що свідчить копія відповідної зави (а.с.20)

10.04.2020 представником АТ "СГ"ТАС" (приватне) на адресу позивача та її представника ОСОБА_10 було направлено листа, у якого їм було повідомлено про необхідність надання оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , довіреність або належним чином завірені копії, а також заповнення заяви про склад сім`ї.

У відповідь на вищевказаний лист представником позивача за довіреністю ОСОБА_10 13.05.2020 на адресу відповідача було направлено заяву про долучення документів на виплату страхового відшкодування, про що свідчить копія даної заяви (а.с.22).

На підставі зібраних документів, враховуючи умови страхування, АТ "СГ"ТАС" (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування (моральної шкоди) на користь ОСОБА_10 (для матері ОСОБА_2 ) - в розмірі 12519 грн, про що свідчить копія страхового акту №03902/08/720 від 22.05.2020 (а.с.48), копія розрахунку суми страхового відшкодування (а.с.49) та копія платіжного доручення №100552 від 26.05.2020 (а.с.47).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження настання ДТП внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Системний аналіз і тлумачення зазначених норм права вказує, на те, що особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, спричинену смертю потерпілого, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини.

За таких обставин, з урахуванням того, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому моральна шкода має відшкодовується особою, що завдала такої шкоди, незалежно від наявності її вини.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із доводами представника позивача, що позивач, як мати померлого ОСОБА_4 , має право на відшкодування моральної шкоди.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

За змістом ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальний Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів.

Крім того, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.23.1 ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.1 та п.27.3 ст. 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Таким чином, за встановлених обставин справи, відповідач як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, якому він повинен виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Суд вважає встановленим той факт, що позивачу у зв`язку із смертю ОСОБА_4 заподіяна моральна шкода, яка полягає у передчасній втраті члена сім`ї. Передчасна втрата близької людини внаслідок ДТП однозначно спричиняє для позивача душевні страждання, непоправну втрату життєвих зв`язків із близькою людиною.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Станом на момент ДТП, до кола осіб, що мають право на вищевказане відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 входили: батько ОСОБА_6 та матір ОСОБА_2 .

Так як загиблий одруженим не був, дітей не мав, тому його батькам, в даному випадку матері, належить право відшкодування моральної шкоди.

Оскільки ДТП трапилась 29.09.2019, а розмір мінімальної заробітної плати на цей момент згідно ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" становив 4173 грн, тому загальний розмір відшкодування моральної шкоди, який би мала б отримати позивач становить 25038 грн (4173 х 12 / 2 = 25038 грн). Також даний розмір моральної шкоди був визначений представником відповідача у відзиві.

Між тим, визначивши розмір моральної шкоди, відповідач здійснив ділення страхової виплати належної позивачу на половину, посилаючись на п.36.3 ст.36 Закону та 26.05.2020 здійснив виплату моральної шкоди представнику позивача ОСОБА_10 лише у розмірі 12519 грн.

Однак з даним розрахунком відповідача суд не погоджується з огляду на таке.

Так згідно п.36.3 ст.36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 30.01.2020 (а.с.7-10) водій ОСОБА_5 , який керував автомобілем "Fiat Scudo", р/н НОМЕР_2 , був допитаний у даному кримінальному провадженні лише як свідок, а до кримінальної відповідальності притягувався лише водій ОСОБА_3 .

Відтак, відповідачем при визначенні розміру моральної шкоди неправомірно було застосовано п.36.3 ст.36 Закону.

Зважаючи на той факт, що відповідачем не в повній мірі було сплачено позивачу розмір моральної шкоди, який би мав бути виплачений останній згідно вимог ст. 27 Закону, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача має бути зменшений на суму виплаченого страхового відшкодування.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - НОМЕР_5 грн ( 25038 - 12519 = 12519 грн).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлені судом обставини та наведені норми законодавства спростовують заперечення представника відповідача щодо підстав невиплати у повному обсязі відшкодування моральної шкоди позивачу.

В свою чергу, обставини, на які посилався представник позивача у позовній заяві знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витратміж сторонами , суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується положення ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи видно, що позовні заява подана та підписана представником позивача - адвокатом Лабиком Р.Р.

Відповідно до копії договору про надання професійної правничої допомоги від 17.03.2021 (а.с.23) та копії замовлення професійної правничої допомоги від 17.03.2021 (а.с.24) вбачається, що позивач доручила Адвокатському об`єднанню "АВТОПОМІЧ УКРАЇНА" за відповідну плату надати їй правничу допомогу по стягненню грошової компенсації за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, яка мала місце 29.09.2019 в результаті якої загинув потерпілий ОСОБА_4 . Вартість однієї нормо-години Адвокатського об`єднання по наданню правничої допомоги встановлено у розмірі 2000 грн. Вартість правничої допомоги Адвокатського об`єднання становить 8000 грн.

Згідно копії наказу Адвокатського об`єднання "АВТОПОМІЧ УКРАЇНА" "Про прийняття ОСОБА_1 " від 12.11.2020 №23 (а.с.26) ОСОБА_1 прийнято на роботу за сумісництвом на посаду адвоката з 17.11.2020 на умовах неповного робочого дня.

Також на підтвердження своїх повноважень представником позивача надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 01.03.2019 серія КС №7311/10 (а.с.27), копію довіреності від 02.12.2019 (а.с.28) та копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 17.03.2021 (а.с.29).

При цьому судом враховано, що представник відповідача у відзиві взазав, що вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Таким чином, оцінивши співмірність витрат зі складністю справи, зокрема тим, що фактично правнича допомога адвоката Лабика Р.Р. полягала у підготовці та поданні позовної заяви до суду, поданні до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та участі останнього в судових засіданнях, призначених на 11.10.2021 протягом 6 хв. та 22.11.2021- протягом 50 хв., суд дійшов висновку, що критерію реальності витрат на правову допомогу, розумності їхнього розміру та витраченому адвокатом часу відповідає сума витрат на професійну правничу допомогу, яка надана позивачу, у розмірі 4500 грн.

Згідно п. 2 ст. 1 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги норми ст. ст.137, 141 ЦПК України, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволено частково, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держависудовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 454 грн (12519 х 908 / 25038 = 454 грн), а решту частину судового збору суд вважає слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також підлягають до стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.3, 5, 6, 22, 23, 27, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , ст. 15, 23, 979, 990, 999, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 , поданий представником ОСОБА_1 , до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС", ідентифікаційний код в , місцезнаходження якого: проспект Перемоги, 65, м.Київ, 03062, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 12519 грн (дванадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять гривень).

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС", ідентифікаційний код в , місцезнаходження якого: проспект Перемоги, 65, м.Київ, 03062, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн ( чотири тисячі п`ятсот гривень).

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС", ідентифікаційний код в , місцезнаходження якого: проспект Перемоги, 65, м.Київ, 03062, в дохід держави 454грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: